Провадження №: 2/336/965/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Задачина Наталія Володимирівна про скасування обтяження з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить скасувати (припинити) обтяження у вигляді заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , внесену приватним нотаріусом Задачиною Н.В; Підстава обтяження: договір довічного утримання 3848, від 11.12.2004, Додаткова інформація: тип обтяження - заборона на нерухоме майно; Реєстраційний номер обтяження: 1538169; архівна дата 11.12.2004; дата виникнення 11.12.2004; номер РПВН: 8921277.

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_2 , який за життя склав заповіт від 10.11.2006 на її користь, яким заповідав квартиру АДРЕСА_1 . У встановлений законом строк вона не звернулась до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2020 їй було визначено додатковий строк для прийняття спадщини. Нею були проведені всі необхідні дії для оформлення спадщини та в березні 2022 вона мала отримати свідоцтво про право на спадщину у Бердянській державній нотаріальній конторі, але у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України її дії були обмежені, оскільки м. Бердянськ є тимчасово окупованою територією. Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з існуванням заборони відчуження на спадкове майно. Державним реєстратором та приватним нотаріусом Задачиною Н.В. відмовлено у скасуванні заборони відчуження на спадкове майно.

Враховуючи, що це питання можливо вирішити лише в судовому порядку, вона вимушена звернутись за захистом своїх порушених прав з означеним позовом.

Ухвалою суду від 20.12.2024 відкрито провадження по справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності на задоволенні вимог наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заяво про розгляд справи за її відсутності, вирішення позовних вимог віднесла на розсуд суду.

Третя особа до суду не з`явилась з невідомих причин, будь-яких заяви чи заперечень щодо заявлених вимог не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», рішення від 07.07.1989 року, заява № 11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справу, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді, суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина. До спадкового майна увійшла квартира АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 ще за життя розпорядився своїм майном та 10.11.2006 року склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 , 1952 року народження (а.с. 9).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2020 по справі « 336/3455/20 позов ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, задоволено. Визначено ОСОБА_1 , додатковий строк протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17-19).

Бердянською державною нотаріальної конторою Запорізької області на підставі заяви ОСОБА_1 заведено спадкову справу № 57/2021, після померлого ОСОБА_2 , що підтверджується листом та витягом про реєстрацію в спадковому Реєстрі (а.с. 10, 11).

Однак отримати свідоцтво про право на спадщину після померлого брата позивач не мала можливості, оскільки з 22.02.2022 почалось повномасштабне вторгнення рф на територію України, м. Бердянськ визнаний, як тимчасово окуповане місто.

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Задачиної Н.В. від 26.11.2024, позивачці ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо зняття заборони з квартири АДРЕСА_1 , оскільки вона не є стороною договору довідчного утримання на підставі якого було накладено обтяження (а.с.с 31-34).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2006 договір довічного утримання, укладений 11.12.2004 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення набрало законної сили. Питання щодо скасування заборони відчуження на об`єкт нерухомого майна під час ухвалення рішення судом не вирішувалось.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради № 763038136 від 27.11.2024 позивачці ОСОБА_1 відмовлено в скасуванні обтяження речового права у вигляді заборони (а.с. 35).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частина перша ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 року за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.

Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.

Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження,) накладеного на майно позивача, порушується її право власності, внаслідок чого вона позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття заборони відчуження з об`єкту нерухомого майна, а тому позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.41,55 Конституції України, ст.ст.16,19,76-89,247,263,264,274-279 ЦПК України, ст.ст.16,316-317,391 Цивільного кодексу України, ст.ст.56,59,60 Закону України "Про виконавче провадження", -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати (припинити) обтяження у вигляді заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , внесену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В., підстава обтяження: договір довічного утримання 3848 від 11.12.2004, тип обтяження заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 1538169, архівна дата 11.12.2004, дата виникнення 11.12.2004, номер РПВН: 8921277.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Реквізити учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_2 .

Відповідач: Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, , місцезнаходження: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.206.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Задачина Наталія Володимирівна, місцезнаходження: 69095, м. Запоріжжя, вул. Приходська, буд.45-А.

Суддя: Н.С. Звєздова