ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/21995/24

Провадження № 22-ц/820/988/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представника позивача адвоката Трубай І.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2024 року та на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року, суддя Павловська А.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

В серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 49110,18 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.06.2024 року, внаслідок ДТП було пошкоджено транспортний засіб Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності позивачу.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.07.2024 року винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_1 .

Страховим актом №ARX4174172 від 04.07.2024 року встановлено розмір страхового відшкодування власнику автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 48400,09 грн.

АТ «СК «АРКС» здійснило позивачеві страхове відшкодування в розмірі 48400,09 грн.

Після звернення позивача до ФОП ОСОБА_3 на ремонт вищевказаного пошкодженого автомобіля фактично було витрачено 97510,27 грн.

Різниця між витратами на ремонт і отриманим страховим відшкодуванням складає 49110,18 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Також вказав, що пошкодженням майна йому було заподіяно моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях з приводу неможливості щоденного користування належним йому транспортним засобом, розмір компенсації якої визначив у 3000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.11.2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 49110,18 грн. майнової шкоди, 3000 грн. моральної шкоди, 968,96 грн. судового збору.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.11.2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн.

Суд виходив з того, що оскільки страхове відшкодування позивачеві не забезпечило повного покриття завданих йому відповідачем внаслідок ДТП збитків, тому різниця між страховою виплатою та фактичними витратами позивача на відновлення автомобіля підлягає компенсації потерпілому внаслідок ДТП за рахунок винуватця пригоди.

З урахуванням характеру заподіяння моральної шкоди, її тривалості та глибини душевних страждань позивача, вимог розумності та справедливості, суд визначив розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди в сумі 3000 грн.

Стягуючи витрати, понесені на правничу допомогу, суд вказав на те, що такі витрати підтверджені умовами договору ОСОБА_2 з представником та актом приймання-передачі виконаних робіт, наданих послуг.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, відмову у стягненні 49110,18 грн. майнової шкоди та 15000 грн. витрат на правничу допомогу.

На обґрунтування скарги зазначив, що суд безпідставно взяв до уваги квитанцію до прибуткового касового ордера ФОП ОСОБА_3 в якості належного доказу витрат позивача на відновлення пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу, оскільки за відсутності в матеріалах справи відповідного розрахункового документу, сформованого реєстратором розрахункових операцій, дійсність такої розрахункової операції не доведена.

Він не був залучений до огляду пошкодженого автомобіля та не погоджується з даними, які містяться у наданому позивачем акті виконаних робіт по ремонту автомобіля.

Позивач не був обмежений у праві зробити заяву щодо судових витрат та подати відповідні докази одночасно з поданням позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказав, що він звертався до ОСОБА_1 з метою відшкодування шкоди, однак отримав відмову. Відтак, з огляду на недостатність страхової виплати, позивач був змушений ініціювати судове провадження.

Він надав до суду належні докази, зокрема, акт виконаних робіт, а відсутність розрахункового документу не є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодуванні збитків.

Судом також належним чином обґрунтовано розмір моральної шкоди та судових витрат.

В суді відповідач підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечила, підтримала оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.07.2024 року у справі про адміністративне правопорушення №686/17795/24 встановлено, що ОСОБА_1 , 17.06.2024 року о 08:00 год., керуючи автомобілем марки «KIA CEED», номерний знак НОМЕР_2 в м. Хмельницькому по Проспекту Миру, 86, в середній смузі автодороги розпочав здійснювати розворот, при цьому вчасно не зайняв крайнє ліве положення, не впевнився у безпечності маневру, не надав перевагу транспортному засобу марки «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у попутній лівій смузі у попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічних пошкоджень з матеріальними збитками.

Винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_1 (а.с. 45).

Пошкодження автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , зафіксовано в акті огляду колісного транспортного засобу від 18.06.2024 року (а.с. 23-24, 33-44).

Цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди ОСОБА_1 була застрахована в АТ «СК «АРКС».

За заявою ОСОБА_2 АТ «СК«АРКС» 05.07.2024 року здійснило йому виплату страхового відшкодування в розмірі 48400,09 грн. (а.с. 29-32, 47).

17.07.2024 року позивач звернувся до ФОП ОСОБА_3 для ремонту автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 . Вартість виконаних ремонтних робіт становила 97510,27 грн. (а.с. 48 58).

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За загальним принципом, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

При настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV, тут і далі в редакції, чинній на момент ДТП).

Одночасно, за положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження №14-27цс21) зазначено, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03.10.2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18), ухвала Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 року у справі №753/15214/16-ц (провадження №14-25цс20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (п. 59), від 03.10.2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18), неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні.

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06.07.2022 року у справі №641/10491/15-ц (провадження №61-12709св21).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону).

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц та постановах Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі №207/3222/16-ц, від 26.10.2022 року у справі №645/6088/18.

За змістом ч. 1 ст. 28, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 року у справі №522/15636/16-ц (провадження №61-1819св17) зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, розмір фактичних витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 , про який заявив позивач, становить 97510,27 грн., які, за поясненнями останнього, згідно з актом виконаних робіт було сплачено на користь ФОП ОСОБА_3 (а.с. 53).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вартість відновлювального ремонту згідно з розрахунком суми страхового відшкодування, складеного АТ «СК«АРКС» та погодженого 04.07.2024 року з ОСОБА_2 становить 64976,56 грн. (а.с. 31).

Таким чином, враховуючи різницю між вартістю відновлювального ремонту, заявленого до відшкодування позивачем, яка є меншою ніж сума страхового ліміту відповідальності страховика АТ «СК«АРКС», оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування зносу, узгодженого із страховиком є меншою ніж заявлена до відшкодування з відповідача вартість відновлювального ремонту, з урахуванням положень Закону про те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, колегія суддів дійшла висновку що в цій справі в якості відповідача (співвідповідача) повинен був бути залучений страховик, ПрАТ «СК«АРКС».

Оскільки позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема, не пред`явлено до страховика, то суд позбавлений можливості надати оцінку обґрунтованості позовної вимоги щодо відшкодування вартості відновлювального ремонту, заявленої виключно до страхувальника.

Незалучення до участі у справі особи як відповідача (співвідповідача), за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 29.06.2022 року у справі №477/874/19, а також Верховний Суд у постановах від 27.07.2021 року у справі №431/1397/20, від 29.06.2022 року у справі №477/874/19, від 10.12.2019 року у справі №199/6524/18, від 03.08.2023року у справі №759/1587/21, від 28.10.2020 року у справі №761/23904/19.

Суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та невірно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення майнової шкоди з відповідача.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28.11.2024 року підлягає зміні в части ні визначення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог і становитиме 862,50 грн. (3000 грн.х100%:52110,18 грн.=5,76%х15000 грн.:100%).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2024 року в частині стягнення майнової шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2024 року в частині розподілу судових витрат скасувати.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 862,50 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 травня 2025 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова