Провадження №2/524/2881/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року

м. Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

головуючого судді Ковальчук Т. М.,

за участю: секретаря судового засідання Воблікової І. О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сінькова В. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в режимі відеоконференції в м. Кременчуці позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Зараз-5» про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

05 листопада 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 про захист прав споживачів, у якій вона просила: визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Зараз-5» (далі ТОВ «УК «Зараз-5») щодо нарахування їй комунальних послуг постачання теплової енергії у сумі 10068,07 грн; зобов`язати це товариство виключити з обліку (розрахунку) за особовим рахунком квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , суму заборгованості постачання теплової енергії в сумі 10068,09 грн; стягнути з товариства на її користь 1000000,00 грн моральної шкоди.

На обґрунтування позову зазначила, що 01 жовтня 2021 року вона приєдналась до Індивідуального договору приєднання про надання послуг з постачання відповідачем теплової енергії № 21/4-Б.

Рішенням від 21 жовтня 2021 року № 688 виконавчий комітет Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області встановив ТОВ «УК «Зараз-5» одноставковий тариф на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання послуг із постачання теплової енергії споживачам на території АДРЕСА_2 у розмірі 2070,00 грн/ 1 Гкал з ПДВ.

Відповідно до пунктів 1, 7 цього договору ТОВ «УК «Зараз-5» постачає тепло на індивідуальний тепловий пункт багатоквартирного будинку, де проживає ОСОБА_2 ; постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти (далі ІТП) для потреб та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

За доводами позивача корпус 4 будинку АДРЕСА_3 є окремим будинком, що підтверджується даними інвентаризаційної справи № 2386.

Згідно з розрахунком на оплату послуг з постачання теплової енергії за жовтень 2022 року квітень 2024 року ТОВ «УК «Зараз-5» нарахувало ОСОБА_2 39691,76 грн заборгованості за теплопостачання.

Натомість за самостійними розрахунками ОСОБА_2 дійсна сума заборгованості становить 29623,67 грн, а сума незаконних нарахувань 10068,09 грн. При цьому такий розрахунок вартості спожитої теплоенергії та незаконних нарахувань за опалювальні сезони 2022 2023 роки та 2023 2024 роки вона здійснила на підставі актів зняття показників будинкових лічильників теплової енергії: № 50 від 01 грудня 2022 року, № 34 від 30 грудня 2022 року, № 13 від 31 січня 2023 року, від 28 лютого 2023 року, № 12 від 03 квітня 2023 року, складені ТОВ «Техно Універсал», а також звітів № 36-47 про використання теплової енергії будинком АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_2 за листопад 2023 року березень 2024 року.

Позивач посилається на те, що такими незаконними діями щодо нарахування неіснуючої заборгованості ТОВ «УК «Зараз-5» завдало їй моральної шкоди, яку вона оцінює у 1000000,00 грн.

Ухвалою від 12 листопада 2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження та призначив підготовче засідання, яке ухвалою від 17 лютого 2025 року закрив та призначив судове засідання.

27 листопада 2024 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти її задоволення та зазначив, що ОСОБА_2 є споживачем послуги з постачання теплової енергії на підставі пункту 4 Договору № 21/4-Б, пунктом 11 якого передбачено, що якщо будинок оснащений двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається, як сума показань таких вузлів обліку; за рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Відповідач зауважив, що співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 не приймалось рішення щодо розподілу обсягу спожитої теплової енергії для кожної окремої частини будинку. Твердження позивача, що корпус АДРЕСА_7 є окремим будинком, неправильні та необґрунтовані. Доказ, на який посилається позивач в обґрунтування зазначеного твердження, а саме титульний лист інвентаризаційної справи № 2386, є неналежним, оскільки лише наявність інвентаризаційної справи не доводить того, що корпус АДРЕСА_7 є окремим будинком; технічний паспорт може видаватись не тільки на корпус, а і на під`їзд будинку та на приміщення в будинку, що не робить їх окремими будинками. Будинок АДРЕСА_3 це один із об`єктів реконструкції цілісного майнового комплексу «Реабілітаційний центр воїнів-афганців» за договором, укладеним забудовником з Фондом майна України, що передбачав збереження інженерних мереж та конструктивів існуючих споруд із зміною їх використання під житлову забудову. Будинок АДРЕСА_3 має різну поверховість зі складною геометричною формою, а всі корпуси будинку поєднані єдиним підвалом, через який транзитом прокладена загально-проектна на весь ЖК «ЧАЙКА» та загально-будинкова система інженерних комунікацій, у тому числі і мережі теплопостачання, що мають дві точки вводу через перший та шостий корпуси будинку АДРЕСА_8 має сім ІТП, п`ять з яких знаходяться під корпусами АДРЕСА_9 , 4, 5, АДРЕСА_10 , і тільки один з цих п`яти ІТП обладнано модулем підігріву води, яку споживають всі чотири корпуси. Таким чином, п`ять ІТП, оснащених вузлами обліку теплової енергії, обслуговують чотири корпуси будинку АДРЕСА_3 , а саме корпуси: АДРЕСА_9 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_11 , і лише один із п`яти обладнаний системою підігріву води, яка використовується зазначеними корпусами будинку АДРЕСА_3 . Зазначені обставини підтверджуються схемами загально-проектної та загально-будинкової тепломереж, схемами ІТП та актом введення будинку АДРЕСА_3 в експлуатацію. Ураховуючи, що будинок АДРЕСА_3 різновисотний, тому в кожному ІТП різна потужність циркуляційних насосів, яка залежить саме від висоти будівлі, крім того, система підігріву води є тільки в двох із семи ІТП будинку АДРЕСА_3 , таким чином розподіл споживання теплової енергії може здійснюватися виключно як сума показників всіх приладів обліку будинку, що зафіксовано в пункті 2 Публічного договору. Щодо постачання гарячої води, то вона не залежить від поверховості, тому що водозабезпечення від магістрального водопроводу подається до будинку з тиском 8-12 атмосфер, не потребуючи додаткової підкачки, вода лише підігрівається у внутрішньо-будинкових ІТП за рахунок теплоносія поданого виробником послуги від котельні. Якщо порівняти показники лічильників у корпусах буд. 21, то чітко вбачається, що споживання теплоенергії у корпусах № 3 та № 6 (кв. АДРЕСА_12 ) значно вище ніж в інших, хоча опалювальна площа приблизно однакова. Наприклад, якщо взяти до уваги нарахування за листопад 2021 року то можна побачити, що корпус № 3 із загальною опалювальною площею 7 581,50 м2 спожив 81,00 Гкал, а корпус № 4 із загальною опалювальною площею 7 033,40 м2 спожив 48 Гкал; корпус № 5 з опалювальною площею 11 172,80 м2 спожив 50,60 Гкал, а корпус № 6 (кв. АДРЕСА_12 ) з опалювальною площею 1 386,30 м2 спожив 75,50 Гкал. Така різниця у споживанні пояснюється тим, що у ІТП корпусів № 3 та № 6 (кв. 16-31) будинку 21 знаходяться модулі приготування гарячої води, які забезпечують весь будинок АДРЕСА_3 . Тобто погоджуючись з варіантом розрахунку позивача, товариство поклало б обов`язок сплати за приготування гарячої води (яка постачається у весь будинок у тому рахунку і позивачу) на мешканців корпусів № 3 та № 6 (кв. АДРЕСА_12 ), що безперечно є несправедливим та незаконним. Таким чином, методика розрахунку спожитої теплової енергія, яка використовується ТОВ «УК «Зараз-5», є не тільки законною, а і єдино можливою для справедливого розрахунку сум, які підлягають сплаті споживачами за спожиті послуги, враховуючі будівельно-архітектурні особливості будинку АДРЕСА_2 . Акти зняття показників лічильника теплової енергії, на які посилається позивач, також не можуть бути належними доказами неправомірності нарахувань, оскільки це показники лише одного лічильника (х-12 № 08133), який встановлений на одному з семи ІТП загально-будинкової системи теплопостачання будинку АДРЕСА_3 . Це ж стосується і розрахунків вартості спожитої теплової енергії за опалювальний період 2022-2023, 2023-2024, додані позивачем до позову. Відповідно до абзацу 2 пункту 11 публічного Договору приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 жовтня 2021 року, якщо будинок оснащений двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії обсяг спожитої послуги у будинку визначається, як сума показань таких вузлів обліку, що відповідає Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Нарахування відповідачем сум, які підлягають сплаті за надані послуги з теплопостачання, здійснюються на підставі вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. За положеннями Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні (КТМ 204 Україна 244-94) середня норма споживання теплової енергії в багатоквартирних будинках становить 0,134 Гкал/м2, у той час як фактичний середній обсяг споживання у будинку АДРЕСА_3 (корпуси АДРЕСА_13 ) становить 0,06 Гкал/м2, що у два рази менше за середню галузеву норму споживання. Окрім того, відповідно до положень типового індивідуального договору приєднання, постачання теплової енергії проводиться на загальнобудинкові ІТП, що існують для потреб опалення та приготування гарячої води в усьому будинку, а не в окремих квартирах мешканців. ІТП це комплекс обладнання та автоматичних пристроїв, який належить усім співвласникам багатоквартирного будинку, що приєднується до мережі централізованого теплопостачання для регулювання споживання тепла в усьому багатоповерховому будинку. Тому, послуга з постачання теплової енергії надається усім співвласникам одночасно, а не кожному індивідуально, але розраховуються співвласники за цю послугу кожен окремо, відповідно до їх частки у багатоквартирному будинку, яка визначається площею їх квартири чи приміщення. Тобто, позивач, як співвласник багатоквартирного будинку, може ініціювати перед іншими співвласниками питання реконструкції чи зміни обладнання загальнобудинкової системи теплопостачання будинку АДРЕСА_3 . Натомість, за доводами відповідача, позивач намагається отримати рішення суду, яке фактично дозволило б йому споживати послугу, за яку вимушені будуть сплачувати сусіди позивача. Таким чином, ТОВ «УК "ЗАРАЗ-5» виконало свої зобов`язання щодо забезпечення надання комунальної послуги з постачання теплової енергії, надавши цю послугу своєчасно, у повному обсязі та на умовах визначених Договором № 21/4-Б та чинним законодавством, а доводи позивача щодо незаконних нарахувань заборгованості за комунальну послугу постачання теплової енергії в сумі 10068,09 грн за опалювальний сезон 2022-2023, 2023-2024 та відповідно здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики є помилковими та такими, що не відповідають вимогам законодавства.

11 січня 2025 року представник позивач подав до суду пояснення № 1, у яких зазначив, зокрема, що: посилання відповідача, що лише в приміщеннях ІТП, розташованих у корпусі № 3 та корпусі № 6 (кв. 16-31) встановлені спільні вузли комерційного обліку теплової енергії, які обліковують загальний підігрів води по корпусах №№ 3, 4, 5, 6, не підтверджене доказами; твердження відповідача, що Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг передбачена можливість пропорційного розподілу споживання теплової енергії з розрахунку спожитої теплової енергії спільних вузлів комерційного обліку будинків 21/3, 21/4, 21/5 та 21/6, є помилковими, оскільки такий підхід здійснюється тільки за відсутності у корпусів (приміщень) будинку індивідуальних засобів обліку, а ці корпуси оснащені окремим відгалуженням відвідом для кожного з корпусів, що підтверджується наявністю окремого лічильника тепла у кожного корпусу; облік спожитої будинком гарячої води можна здійснювати за допомогою встановленого лічильника Х-12 № 08133 і такий облік є обов`язковим для відповідача в силу розділу І пункту 6 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг; облік гарячої води має включатись у загальне споживання будинком АДРЕСА_14 , яке відображається у лічильнику тепла будинку 21/4, який обладнаний таким лічильником, який рахує і споживання тепла, і спожиту гарячу воду.

26 січня 2025 року до суду надійшли пояснення представника позивача № 2, у яких він зауважив, що до відзиву на позов прикладені довідки № 825/11 та № 825/11 від 26 листопада 2024 року про розмір опалювальної площі будинку на АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_11 у розрахунках споживання теплової енергії в опалювальних сезонах 2022 2023 роках та 2023 2024 роках. При цьому за доводами представника позивача відповідач навмисно зменшив площу будинку на 2002,8 кв. м, не включивши площу деяких нежитлових приміщень, з метою збільшення витрат мешканців будинку на опалення.

19 березня 2025 року представник позивача подав пояснення № 3, у яких не погодився з поясненнями представника відповідача про те, що теплолічильник, встановлений в ІТП корпусу № 4, будинку 21, не може вважатись вузлом комерційного обліку у розумінні Закону № 2119-VIII, оскільки ІТП корпусу № 4 будинку 21 не обладнаний окремим інженерним вводом, а є частиною загальнобудинкової тепломережі, що доводиться доданими до відзиву копіями планів, креслень та схем тепломагістралі, внутрішньобудинкової системи теплопостачання та ІТП. Також послався на неналежність, недопустимість, незаконність наданих відповідачем доказів, а саме актів обстеження нежитлових приміщень складених ТОВ «УК «Зараз-5», ТОВ «Зараз-7», ТОВ «Зараз-7».

19 березня 2025 року представник відповідача подав до суду додаткові пояснення, у яких не погодився з твердженнями позивача щодо неналежності наданої проектної документації та відсутності підтвердження наявності модулів приготування гарячої води в ІТП корпусу № 3 та ІТП корпусу № 6 (кв. 16 - 31). На підтвердження цього факту відповідач надав: копії з Робочого проекту «Багатоповерхова житлова забудова з об`єктами соцкульпобуту в с. Чайки Києво-Святошинського району. Теплопостачання, Індивідуальні Теплові Пункти (ІТП)». Також не погодився з твердженнями представника позивача щодо неможливості пропорційного розподілу споживання теплової енергії між корпусами №№ 3, 4, 5, 6 будинку 21, оскільки будинок обладнаний індивідуальними засобами обліку. При цьому зазначив, що визначення такого поняття, як індивідуальний засіб обліку взагалі відсутнє у сучасному законодавстві України; будинок 21 є об`єктом реконструкції цілісного майнового комплексу та обладнаний вертикальною системою опалення, яка унеможливлює встановлення квартирних (індивідуальних) теплолічильників. Теплолічильник, встановлений в ІТП корпусу 4, будинку 21 не може вважатись вузлом комерційного обліку, у розумінні Закону № 2119-VIII, оскільки ІТП корпусу № 4 будинку 21 не обладнаний окремим інженерним вводом, а є частиною загальнобудинкової тепломережі, що доводиться доданими до відзиву копіями планів, креслень та схем тепломагістралі, внутрішньобудинкової системи теплопостачання та ІТП. Окрім того, звернув увагу, що твердження позивача про те, що оскільки теплолічильник Х-12 № 08133, встановлений у ІТП корпусу № 4 будинку 21 (корпусі де мешкає позивач) може здійснювати облік гарячої води, то він може обліковувати теплоносій витрачений для приготування гарячої води, а тому наявна технічна можливість відокремити облік теплопостачання для 4 корпусу будинку АДРЕСА_3 , є помилковими, оскільки гаряча вода готується в модулях, якими обладнані ІТП корпусу № 3 та корпусу № 6 (кв. 16-31) і не обладнаний зокрема ІТП корпусу № 4 будинку 21. Таке влаштування внутрішньобудинкової системи теплопостачання будинку позивача, де гаряча вода готується у двох із семи ІТП, а розподіляється на корпуси №№ 3, 4, 5 та 6 будинку 21, як раз таки і змушує теплопостачальника застосовувати метод пропорційного розподілу теплоспоживання між корпусами будинку 21. Насправді зазначений лічильник є лічильником теплоенергії, а не гарячої води, а витрата теплоенергії, витраченої на приготування гарячої води, фіксується лічильниками, встановленими в ІТП корпусів № 3 та № 6 будинку 21. Також зазначив, що не відповідають дійсності висновки позивача про те, що відповідач має здійснювати облік гарячої води на підставі вузлів розподільного обліку (квартирних лічильників), оскільки відповідач постачає позивачу теплову енергію, а не гарячу воду, а будинок АДРЕСА_3 , в якому мешкає позивач, не обладнаний квартирними лічильниками теплоенергії, оскільки в будинку вертикальна система опалення. Окрім того послався на хибність тверджень позивача про те, що ІТП корпусу № 4 будинку 21 обладнаний модулем приготування гарячої води, оскільки з планів ІТП робочого проекту чітко вбачається, що модулі приготування гарячої води встановлені в ІТП корпусів 1-А-2 та 1В, тобто у корпусах № 3 та № 6 будинку 21; зі схеми магістральної тепломережі вбачається, що корпуси №№ 3, 4, 5, 6 буд. 21, мають загальний ввід тепломережі, натомість корпуси № 1 та № 2 будинку 21 відгалужені від інших окремим вводом.

Щодо висловлених представником позивача пояснень № 2 відповідач зазначив, що зазначені у цих пояснення нежитлові приміщення, які, за доводами їх автора, мали включатися до розрахунку, мають свій теплопункт та свою окрему теплову рамку, внаслідок чого гаряча вода, яка готується у загальнобудинковій тепломережі, яка поєднує корпуси №№ 3, 4, 5, 6 будинку 21, не розподіляється на них; нарахування теплоенергії, яку було спожито цими приміщеннями проводиться відповідачем окремо.

Щодо викладених представником позивача доводів у поясненнях № 3 відповідач зазначив, що гаряча вода готується в середині внутрішньобудинкової системи теплопостачання будинку АДРЕСА_3 , а саме в ІТП корпусів № 3 та № 6, а розподіляється на корпуси №№ 3, 4, 5, 6 будинку 21. Ці обставини доводяться кресленнями та планами ІТП корпусів №№ 3, 4, 5 та 6 будинку 21 з Робочого проекту затвердженого Інспекцією Держенергонагляду м. Києва. Якщо позивача не погоджується з таким влаштуванням внутрішньобудинкової системи теплопостачання будинку АДРЕСА_3 , він як один зі співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , може ініціювати перед іншими співвласниками питання, щодо її зміни. Зауважив щодо недоречного посилання представником позивача на відповіді ТОВ «Житлоінбудсервіс» щодо об`ємів спожитої холодної води та об`ємів спожитої холодної води, що використовується для підігріву, та погодні температурні показники.

У судовому засіданні 20 березня 2025 року представник позивача підтримав доводи позовної заяви, а представник відповідача висловив свої заперечення щодо них, також було досліджено наявні у матеріалах справи докази, після чого суд оголосив перерву до 29 квітня 2025 року.

25 квітня 2025 року представник позивача надіслав до суду пояснення № 4, у яких зазначив, що 10 квітня 2025 року він отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 421852772 від 09 квітня 2025 року, в якій міститься інформація про нежитлові приміщення корпусів №№ 3, 4, 5, 6. Так, площа всіх нежитлових приміщень по корпусах № 3, № 5, № 6 складає 8390,7 кв. м. При цьому в довідці відповідача № 757/10 від 01 жовтня 2024 року про розмір опалювальних площ в корпусі № 3 зазначене нежитлове приміщення 1 площею 860,10 кв. м, а в інформаційній довідці № 421852772 цього приміщення не має. Також у довідці відповідача зазначено наявність в корпусі № 5 наступні житлові приміщення: 1 80,5 кв. м, 2 120,2 кв. м, 3 243,8 кв. м, але в інформаційній довідці № 421852772 цих приміщень не має. Таким чином, загальна сума неврахованих квадратних метрів в корпусах №№ 3, 4, 5, 6 будинку 21 становить 8239,1 кв. м, що більше на 1198,9 кв. м за всю площу корпусу № 4 будинку 21 (7040,2 кв. м). За цих обставин довідки та розрахунки вартості спожитої теплової енергії квартири на АДРЕСА_14 за опалювальні періоди 2022 2024 та 2023 2024 не можливо приймати в якості доказів, оскільки вони є недостовірними та неналежними.

28 квітня 2025 року до суду надійшли пояснення відповідача, у яких він звернув увагу суду, на те, що предметом доказування у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «УК «Зараз-5» є обрана відповідачем постачальником теплової енергії, методика нарахувань сум, які підлягають сплаті за надану позивачу комунальну послугу з постачання теплоенергії. Надані ж представником позивача докази у поясненнях № 4 стосується площі приміщень будинку АДРЕСА_3 . При цьому, площа приміщень не може вплинути на правильність обраної методики нарахувань, а лише може вплинути на правильність розрахунків. Окрім того, додані до пояснень № 4 докази, отримані представником позивача у порядку не передбаченому чинним законодавством, а тому є недопустимими у розумінні статті 78 ЦПК України. У наданій представником позивача «Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна» міститься, як актуальна інформація про право власності на нерухоме майно, так і інформація про колишніх власників нерухомого майна (наприклад, стор. 89 «Інформації» містить відомості, що нежитлове приміщення офіс 202 загальною площею 386,1 кв. м належить ТОВ «ОМОКС», а нежитлове приміщення офіс 102 загальною площею 430,6 кв. м належать ТОВ «ОМОКС», у той час як власником цих приміщень з 2025 року є Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області). Ураховуючи наведене, «Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна», додана до «пояснень № 4» є недостовірним доказом, оскільки вказана в ній площа не може бути складена, а отже не може підтвердити, або спростувати факт неправильного розрахунку сум, які підлягають сплаті за надану послугу з теплопостачання.

У судовому засіданні 29 квітня 2025 року представник позивача підтримав викладені у поясненнях № 4 доводи, а представник відповідача висловився щодо своїх заперечень на них.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У статті 15 ЦК України передбачено, зокрема, право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами першою та другою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України).

Преамбулою Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності (частина перша статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Суд встановив, що ТОВ «УК «ЗАРАЗ-5» є теплопостачаючою компанію та здійснює свою діяльність на підставі статуту товариства та ліцензії на виробництво теплової енергії, ліцензії на транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами, ліцензії на постачання теплової енергії, виданих Київською обласною державною адміністрацією 09 липня 2021 року № 424.

Рішеннями від 29 вересня 2022 року № 361 та від 20 жовтня 2023 року № 601 виконавчий комітет Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області встановив ТОВ «УК «Зараз-5» одноставковий тариф на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання послуг із постачання теплової енергії споживачам на території АДРЕСА_2 у розмірі 2070,00 грн/ 1 Гкал з ПДВ.

Послуги з постачання теплової енергії на ІТП для потреб опалення ТОВ «УК «ЗАРАЗ-5» надає споживачам на підставі умов Індивідуального договору приєднання № 21/4-Б про надання послуг із постачання теплової енергії від 01 жовтня 2021 року, який є публічним договором. ОСОБА_2 є споживачем послуг із постачання теплової енергії, на підставі пункту 4 цього договору, яким передбачено, що фактом приєднання споживача до умов Договору (акцептування Договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти Договір, зокрема сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги, надання виконавцю підписання заяви-приєднання.

Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим Договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загально-будинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення (пункт 5 Договору).

В абзаці другому пункту 7 Договору № 21/4-Б визначено, що постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 11 Договору № 21/4-Б передбачено, що якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку (абзац 2).

Наведене не оспорюється ні позивачем, ні відповідачем.

Спір у справі стосується правильності нарахування плати за постачання теплової енергії, а саме застосування під час такого нарахування пунктів 6, 7 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 (далі Методика № 315).

За правилами частини четвертої статті 10 Закону України від 22 червня 2017 року № 2119-VIII «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

У частині першій статті 9 цього Закону визначено, що комерційний облік теплової енергії, спожитої у багатоквартирному будинку, здійснюється вузлами комерційного обліку теплової енергії, що забезпечує загальний облік її споживання, згідно з показаннями даних засобів вимірювальної техніки.

За змістом абзацу 2 пункту 19 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, якщо будівлю (будинок) оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку послуги відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», то визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюються за сумою показань всіх вузлів комерційного обліку послуги у будівлі (будинку). За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги.

У пункті 3 розділу І Методики № 315 встановлено, зокрема, що розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках розрахунково.

За загальними правилами розподілу спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг, визначеними у пункті 4 цього розділу: 1) для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги; 2) у разі розбіжностей показань вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії, знятих виконавцем розподілу комунальних послуг, та показань, переданих споживачем, для розподілу приймаються показання, зняті виконавцем розподілу комунальних послуг; 3) для розподілу не приймаються показання вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії, що зняті (надані), починаючи з дати встановлення факту виходу його з ладу (закінчення строку повірки засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу) або встановлення факту несанкціонованого втручання в його роботу (самовільний демонтаж, умисне знищення, пошкодження, розкомплектування, у тому числі порушення цілісності пломб, тощо), до дати прийняття на абонентський облік відремонтованого чи заміненого вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії або повіреного засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу.

Пунктом 6 розділу І Методики № 315 встановлено, що у разі, якщо дві та більше будівлі/будинки мають загальний ввід зовнішньої інженерної мережі зі спільним для них вузлом комерційного обліку, розподіл здійснюється як для однієї будівлі/будинку відповідно до вимог цієї Методики. У разі, якщо дві та більше будівлі/будинки мають загальний ввід зовнішньої інженерної мережі з окремими вузлами комерційного обліку на відгалуженнях до кожної будівлі/будинку, розподіл для кожної з таких будівель/будинку здійснюється окремо відповідно до вимог цієї Методики.

Згідно з пунктом 7 цього ж розділу у разі, якщо одна будівля/будинок має два та більше вводи відповідної зовнішньої інженерної мережі, які оснащено вузлами комерційного обліку, то визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюється за сумою всіх вузлів комерційного обліку відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку. За рішенням співвласників будівлі/будинку розподіл може здійснюватися окремо для кожної її частини, що оснащена вузлом комерційного обліку відповідної комунальної послуги.

Так, за доводами позивача та її представника розрахунок послуги, що надає ТОВ «Зараз-5», має здійснюватися лише з урахуванням показників лічильника тепла корпусу № 4 будинку АДРЕСА_3 , в якому вона проживає, а не виходячи з загального обсягу споживання теплової енергії корпусами №№ 3, 4, 5, 6 цього будинку. При цьому позивач стверджує, що корпус АДРЕСА_7 є окремим будинком, що підтверджується, на її думку, даними інвентаризаційної справи № 2386, а розрахунок спожитої теплової енергії, який використовує відповідач під час нарахування оплати за надані послуги, застосовується лише за відсутності у корпусі (приміщенні) будинку індивідуальних засобів обліку, а ці корпуси оснащені окремим відгалуженням відвідом для кожного з корпусів, що підтверджується наявністю окремого лічильника тепла у кожного корпусу.

Ці доводи деталізовані представником позивача, зокрема, у його поясненнях № 1 та № 3, які були предметом обговорення та з приводу яких представники сторін надавали свої додаткові пояснення у судових засіданнях.

За поясненнями представника відповідача мережі теплопостачання будинку АДРЕСА_3 мають дві точки вводу через перший та шостий корпуси цього будинку, який має сім ІТП, п`ять з яких знаходяться під корпусами АДРЕСА_9 , 4, 5, АДРЕСА_10 , і тільки один з цих п`яти ІТП обладнано модулем підігріву води, яку споживають всі чотири корпуси. Таким чином, п`ять ІТП, оснащених вузлами обліку теплової енергії, обслуговують чотири корпуси будинку АДРЕСА_3 , а саме корпуси: АДРЕСА_9 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_11 , і лише один із п`яти обладнаний системою підігріву води, яка використовується зазначеними корпусами будинку АДРЕСА_3 . Зазначені обставини, за його доводами, підтверджуються схемами загально-проектної та загально-будинкової тепломереж, схемами ІТП та актом введення будинку АДРЕСА_3 в експлуатацію. Розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги за рішенням співвласників багатоквартирного будинку. Натомість, співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 не приймалось рішення щодо розподілу обсягу спожитої теплової енергії для кожної окремої частини будинку. Твердження ж позивача, що корпус АДРЕСА_7 є окремим будинком, необґрунтовані, а доказ, на який посилається позивач в обґрунтування зазначеного твердження, а саме титульний лист інвентаризаційної справи № 2386, є неналежним, оскільки лише наявність інвентаризаційної справи не доводить того, що корпус АДРЕСА_7 є окремим будинком, оскільки технічний паспорт може видаватись не тільки на корпус, а і на під`їзд будинку та на приміщення в будинку, що не робить їх окремими будинками.

У судовому засіданні було досліджено, зокрема, Загальний план внутрішньо-будинкової мережі, план ІТП корпусу № 3 будинку АДРЕСА_3 та схеми ІТП корпусів №№ 4, 5, 6, під час якого представник відповідача звернув увагу суду на місце знаходження модуля підігріву води.

Так, із досліджених у судовому засіданні матеріалів убачається, що будинок АДРЕСА_3 , в якому проживає позивач, складається із 6 корпусів та має загальний ввід зовнішньої інженерної мережі і єдину тепломережу будинку, яка поєднує усі 6 корпусів між собою, має у своєму складі 7 ІТП.

Наведене унеможливлює такий порядок розрахунку, який вимагає позивач, оскільки лічильник, що знаходиться на її ІТП, не є комерційним лічильником у розумінні Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 якого вузол комерційного обліку це вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом.

У цьому випадку лічильник Х-12 №08133, встановлений на ІТП у корпусі № 4 будинку АДРЕСА_3 , є технічним засобом вимірювання. Однак, за відсутності комерційного вузла обліку, розрахунок нарахувань за споживання теплоенергії можливий тільки шляхом складання показів технічних облікових засобів, встановлених на ІТП будинку АДРЕСА_3 .

За поясненнями представника відповідача технічна специфіка роботи ІТП полягає у тому, що в залежності від температури води усередині мережі, ІТП вмикаються та вимикаються автоматично, при цьому у зв`язку з тим, що тепломережа будинку є спільною для усього будинку, вода яка, як теплоносій, поступає до корпусу № 4 будинку № 21 та може підігріватись ІТП, встановленим у іншому корпусі, на якому встановлений інший технічний засіб обліку (наприклад Х-12 № 08217 у корпусі № 5 будинку № 21).

Окрім того, представник відповідача у засіданні та у своїх письмових поясненнях неодноразово наголошував, що позивач, як співвласник багатоквартирного будинку, може ініціювати перед іншими співвласниками будинку питання придбання та встановлення спільного комерційного вузла обліку на загальний ввід зовнішньої інженерної мережі (тепломагістралі) до зазначеного.

Отже, застосований ТОВ «УК «ЗАРАЗ-5» метод нарахування узгоджується із вимогами законодавства, оскільки підпунктом 1 пункту 4 розділу І Методики № 315 визначено, що для розподілу спожитих у будівлі/ будинку комунальних послуг приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги.

Як зазначено в абзаці 2 пункту 7, абзац 2 пункту 11 договору № 21/4-Б, постачання теплової енергії на ІТП для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Якщо будинок оснащений двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку.

З урахуванням зазначеного, методика обчислень об`ємів спожитої теплової енергії, яку ТОВ «УК ЗАРАЗ-5» використовує при нарахуванні сум для оплати за надані послуги, відповідає вимогам зазначеним у Методиці № 315, а тому є законною та обґрунтованою.

Окрім того, позивач помилково виходить із того, що корпус АДРЕСА_7 є окремим будинком.

Рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 січня 2008 року № 5 блоку «1-А-1» присвоєно адресу будинок АДРЕСА_15 ; блоку «1-А-2» присвоєно адресу будинок № 21 корпус 3; блоку «1-А» присвоєно адресу будинок № 21 корпус 4; блоку «Б» присвоєно адресу будинок АДРЕСА_16 ; блоку «В» присвоєно адресу будинок АДРЕСА_17 .

Ці документи у сукупності з матеріалами, дослідженими у судовому засіданні, доводять, що всі корпуси будинку АДРЕСА_3 є єдиним об`єктом; усі корпуси будинку АДРЕСА_3 містять єдину внутрішньо-будинкову систему теплопостачання; будинок АДРЕСА_3 має загальний ввід зовнішньої інженерної мережі.

Позивач та її представник наведеного не спростували.

Суд також ураховує, що при порівнянні показників лічильників у корпусах будинку АДРЕСА_3 , слідує, що споживання теплоенергії у корпусах 3 та 6 (квартири АДРЕСА_12 ) значно вище ніж в інших, хоча опалювальна площа приблизно однакова. Така різниця дійсно пояснюється тим, що у ІТП корпусів № 3 та № 6 (квартири 16-31) будинку № 21 знаходяться модулі приготування гарячої води, які забезпечують гарячою водою весь будинок АДРЕСА_3 .

У випадку застосування розрахунку позивача, відповідачем було б покладено тягар оплати за приготування гарячої води, яка постачається на весь будинок, у тому числі і до квартири належній позивачу, на мешканців корпусів № 3 та № 6 (квартири 16-31).

Також суд не може погодитися з доводами представника позивача, наведеними у його поясненнях № 2 та № 4, які в основному стосуються незгоди з визначеним відповідачем розміром опалювальної площі будинку АДРЕСА_3 . Так, на обґрунтування наведеного, представник позивача посилається на інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 421852772 від 09 квітня 2025 року, натомість останній у судовому засіданні не спростував зауваження представника відповідача щодо неактуальності зазначеної у такій довідці інформації, зокрема про власників нерухомого майна нежитлових приміщень офісу 102 та офісу 202.

Решта доводів позивача та її представника позивача ґрунтуються виключно на власному трактуванні відповідних положень законодавства.

Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29).

Таким чином, позивач не довів неправомірності дій ТОВ «УК «ЗАРАЗ-5» під час нарахування їй оплати за послуги з постачання теплової енергії.

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами першоютретьою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати на підставі пункту 1 частини другої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» слід віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Зараз-5» про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_18 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_19 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Зараз-5», , вул. Лобановського Валерія, буд. 23, с. Чайки, Бучанський район, Київська обл.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2025 року.

Суддя Т. М. Ковальчук