Номер провадження: 22-ц/813/2261/25
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сегеди С.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Клачок Богдани Олександрівни, представника ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 липня 2024 року, постановленого під головуванням судді Куриленко О.М., у цивільній справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 59Д» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 59Д» (надалі за текстом ОСББ «Вільямса 59Д») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Вільямса 59Д» заборгованість по оплаті частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів встановлену пропорційно до загальної площі нежитлового приміщення літ.«А» 19,1 м2 що складається з суми: 28 603,74 грн. - основного боргу, 470 грн. - одноразового внеску на придбання та обслуговування електричного генератора для забезпечення роботи дахової котельні будинку на випадок непередбачуваного пошкодження/знищення енергетичної інфраструктури міста, спричиненого ракетними обстрілами з боку військ російської федерації, 7 841,38 грн. витрат з виконавчого провадження з примусового виконання рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/3529/21, 4544,21 грн. - інфляційних втрат, 1 227,16 грн. - 3% річних, усі разом за період з 15.04.2021 року по 15.04.2024 року; загалом стягнути суму 42 686,49 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Вільямса 59Д» заборгованість по оплаті частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів встановлену пропорційно до загальної площі нежитлового приміщення літ. «А» 18,2 м2 , що складається з суми: 27 255,92 грн. - основного боргу, 470 грн. - одноразового внеску на придбання та обслуговування електричного генератора для забезпечення роботи дахової котельні будинку на випадок непередбачуваного пошкодження/знищення енергетичної інфраструктури міста, спричиненого ракетними обстрілами з боку військ російської федерації, 7 841,38 грн. витрат з виконавчого провадження з примусового виконання рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/3529/21, 4 330,09 грн. інфляційних втрат, 1 218,34 грн. - 3% річних, усі разом за період з 15.04.2021 року по 15.04.2024 року; загалом стягнути суму 41 115 грн.; стягнути з ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат зі сплати судового збору 3 028 грн.

Також позивач просив здійснити розподіл розміру витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, докази яких позивач зобов`язався надати у порядку, визначеному ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

21 квітня 2024 року ОСББ «Вільямса 59Д» звернулося до суду з клопотанням про поновлення строку для подання клопотанням разом із додатковими доказами у справі, надавши до суду розрахунок суми судових витрат, в яких зазначило, що у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, ОСББ «Вільямса 59Д» понесло судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 9 570,99 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 липня 2024 року позов ОСББ «Вільямса 59Д» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Вільямса 59Д» заборгованість по оплаті частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів встановлену пропорційно до загальної площі нежитлового приміщення літ. «А» 19,1 м2 , що складається з суми основного боргу 28603,74 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Вільямса 59Д» заборгованість по оплаті частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів встановлену пропорційно до загальної площі нежитлового приміщення літ. «А» 18,2 м2 , що складається з суми основного боргу 27255,92 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Вільямса 59Д» витрати на правову допомогу у сумі 9570,99 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Вільямса 59Д» судовий збір у сумі 2018 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Клачок Б.О., представник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити ОСББ «Вільямса 59Д» у стягненні витрат на правову допомогу у сумі 9570,99 грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянтзазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на 66,66% та стягуючи з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору виходив із пропорційності задоволених позовних вимог, проте стягуючи судові витрати з відповідачки на правову допомогу такої пропорційності суд не дотримався.

Також апелянт зазначив, що суд задовольняючи вимогу позивача про стягнення з ОСОБА_1 на його користь судових витрат, керувався доказами, які були долучені до справи з порушенням норм процесуального права, адже вони не відповідають критерію належності доказів та були подані з пропуском строку.

Рішення суду оскаржується лише в частині стягнення витрат на правову допомогу, в інший частині рішення суду сторонами не оскаржується та судом не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає вказаним вимогам закону, виходячи з наступного.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Вільямса 59Д» витрати на правову допомогу у сумі 9570,99 грн., суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача надані до суду належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9570,99 грн.

Проте, колегія суддів в повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, за наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що звертаючись у квітні2024 року до суду з позовом, ОСББ «Вільямса 59Д», в інтересах якого діяв адвокат Донін С.В. на підставі ордеру, крім іншого позивач просив здійснити розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, яку сплатило та має сплатити ОСББ «Вільямса 59Д».

21 червня 2024 року ОСББ «Вільямса 59Д», в інтересах якого діяв адвокат Доніна Л.А. на підставі ордеру, звернулося до суду з клопотанням про поновлення строку для подання клопотання разом з додатковими доказами у справі, надавши до суду:

- розрахунок суми судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, який позивач поніс у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі 9 570,99 грн.;

- договір про надання юридичних послуг від 01 січня 2024 року, укладений між ОСББ «Вільямса 59Д» в особі голови правління Варічевої Р.В. та адвокатом Доніною Л.А.;

- акт прийому-передачі наданих послуг від 14 червня 2024 року, відповідно до якого витрати на правничу допомогу складають загальний розмір 9570,99 грн. (пошук та вивчення практики Верховного Суду в аналогічних справах 1875 грн.; складання позовної заяви суду першої інстанції, відправлення поштою позовної заяви з додатками суду першої інстанції 3750 грн.; складання, відправлення поштою суду першої інстанції відповіді на відзив відповідача та відправлення поштою відповідачу копії відповіді на відзив 3750 грн.; відправлення поштою позовної заяви з додатками суду першої інстанції 60 грн.; поштовий конверт 05 грн.; відправлення поштою відповіді на відзив з додатками суду першої інстанції 45 грн.; відправлення поштою копії відповіді на відзив з додатками відповідачу 85,99 грн.);

- довідку №41 від 14 червня 2024 року про те, що ОСББ «Вільямса 59Д», згідно умов договору про надання юридичних послуг від 01.01.2024 року, сплатило оплату послуг адвоката Доніної Л.А. в розмірі 9570,99 грн.;

- платіжну інструкцію від 02 квітня 2024 року, відповідно до якої ОСББ «Вільямса 59Д» сплатило Доніної Л.А. за адвокатські послуги згідно договору від 01.01.2024 року 6000 грн.

- копію свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги.

05 липня 2024 року відповідачем було подано до суду заперечення щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 липня 2024 року задоволені позовні вимоги ОСББ «Вільямса 59Д» на 66,66% (в сумі 55859,66 грн.), при цьому суд стягнув витрати на правову допомогу у загальному розмірі 9570,99 грн., однак не взяв до уваги, співмірність розміру задоволених позовних вимог до розміру стягнутих витрат на правову допомогу.

З урахуванням того, що позовні вимоги ОСББ «Вільямса 59Д» задоволені на 66,66% (в сумі 55859,66 грн.), колегія суддів дійшла висновку про те, що витрати на правову допомогу підлягають зменшенню з 9570,99 грн. до 6316,20 грн., що складає 66,66% від задоволених позовних вимог.

Колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляційної скарги про те, що суд задовольняючи вимогу позивача про стягнення з ОСОБА_1 на його користь судових витрат, керувався доказами, які були долучені до справи з порушенням норм процесуального права, адже вони не відповідають критерію належності доказів та були подані з пропуском строку, з наступних підстав.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19), законодавцем визначено процесуальний наслідок не заявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з момент у винесення рішення у справі.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи стороною позивача у позовній заяві заявлено про розподіл витрат на правничу допомогу, 21 червня 2024 року стороною позивача надані до суду докази про понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9570,99 грн., рішення суду постановлено судом 30 липня 2024 року, отже ОСББ «Вільямса 59Д» строк для подачі таких доказів не був пропущений, оскільки строк надання доказів закінчувався 05 серпня 2024 року у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Посилання в апеляційної скарзі, про те, що позовна заява в інтересах ОСББ «Вільямса 59Д» подана іншим адвокатом Доніним С.В., а клопотання про долучення доказів подано іншим адвокатом Доніной Л.А., колегія суддів вважає безпідставними у зв`язку з тим, що відповідно до п. 1.3. договору про надання юридичних послуг, укладеним між ОСББ «Вільямса 59Д та ОСОБА_2 , зазначено, що виконавець (Доніна Л.А.) має право залучати до виконання цього договору інших осіб, а саме ОСОБА_3 (а.с. 97).

На підставі вищевикладених обставин, приймаючи до уваги, що при ухваленні рішення суд дійшов помилкового висновку про стягнення витрат на правову допомогу у повному заявленому розмірі 9570,99 грн., колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає зміні зі зменшенням стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Вільямса 59Д» витрат на правову допомогу з 9570,99 грн. до 6316,20 грн.

Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення у ві дповідній частині або зміні судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення, зі зменшенням розміру стягнутих витрат на правову допомогу.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що при поданні апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 липня 2024 року, ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 4542 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 30.08.2024 року.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів, які добровільно були сплачені заявником, здійснюється на підставі та в порядку визначеному Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 (далі - Порядок), зареєстрованого Міністерством юстиції України 25 вересня 2013 № 1650/24182.

Відповідно до п. 5 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Таким чином, враховуючи те, що за подання апеляційної скарги на рішення суду в частині розподілу судових витрат сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір, ОСОБА_1 має право на звернення до апеляційного суду з клопотанням про повернення сплаченого судового збору на рішення суду в частині витрат на правову допомогу.

З огляду на положення ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Клачок Богдани Олександрівни, представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 липня 2024 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити.

Зменшити стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 59-Д», ідентифікаційний код юридичної особи: 40587458, місцезнаходження: 65096, місто Одеса, вул. Академіка Вільямса, будинок №59Д, витрат на правову допомогу з 9 570 гривень 99 копійок до 6 316 гривень 20 копійок.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право на звернення до апеляційного суду з заявою про повернення судового збору, який проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 02 травня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Є.С. Сєвєрова