ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4809/25 Справа № 243/1396/24 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І.Я. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 243/1396/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року, яке ухвалене суддею Чорним І.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 вересня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначив, що 10 грудня 2022 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ). Сторони спільних дітей не мають. З відповідачкою подружнє життя не склалось, між ними неодноразово виникали сварки, шлюбні відносини припинені з грудня 2023 року. Так як подружжя не мешкають разом і не ведуть спільне господарство, примирення між ними неможливе, позивач просив суд розірвати шлюб.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у Покровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 904 розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 змінити прізвище на « ОСОБА_4 ».

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про залишення позовної заяви без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми процесуального права та розглянуто справу без належного повідомлення про час та місце розгляду справи відповідачки ОСОБА_2 , що є обов?язковою підставою для скасування судового рішення. Зазначає, що вона не була обізнана про наявність судового спору, перебувала за межами України та жодних заяв до суду, у тому числі й щодо визнання позову та розгляд справи за її відсутності, не писала.

Відповідачка зазначає, що позивач ОСОБА_1 зник безвісті під час виконання бойового завдання 14 липня 2024 року, а тому подальший розгляд справи був неможливим.

Колегією суддів встановлено, що 20 грудня 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новолатівському та Чечелівському району у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) видано свідоцтво серії ІІ-Ки про смерть ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

На стадії апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції має не лише право, а й процесуальний обов`язок замінити сторону її правонаступником, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218,1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частина 1 ст.608 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2)право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3)право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4)право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5)права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст.608 цього Кодексу.

Спірні правовідносини по даній справі не допускають правонаступництво, оскільки предметом позовних вимог є розірвання шлюбу, тобто особисті немайнові права, у зв?язку з чим колегія суддів не вирішує питання щодо залучення до участі у справі правонаступників померлого позивача ОСОБА_1 .

При цьому, статтею 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша).

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Згідно п. 7 ч. 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Таким чином, з огляду на те, що позивач ОСОБА_1 помер після ухвалення рішення у справі та правовідносини сторін не допускають правонаступництва, відсутні правові підстави для закриття провадження у справі без перевірки законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Філяков О.А., будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 грудня 2022 року сторони зареєстрували шлюб у Покровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 904, що підтверджується долученою до позову копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 .

Подружжя спільних дітей не має.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходить з того, що сторони проживають окремо, сім`я розпалася остаточно та примирення між ними неможливе, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 10 грудня 2022 року, підлягає розірванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтями 51 Конституції України та 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Таким чином, з контексту вищевказаних правових норм випливає, що кожен із подружжя має право на розірвання шлюбу. Примушування до збереження шлюбу є порушенням права чоловіка, або дружини. Відповідно, шлюбні відносини формуються на вільному волевиявленню двох сторін, в зв`язку з чим, колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги щодо категоричного небажання відповідачки розлучатись.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 у позовній заяві вказав на відсутність між сторонами шлюбних відносин та наполягав на розірванні шлюбу, у зв?язку з чим суд, з огляду на вищевикладене, не мав правових підстав для збереження шлюбу та відмови у задоволенні позову.

Жодних обставин, за яких суд першої інстанції міг би зробити висновок про те, що шлюб сторін підлягає збереженню, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_1 зник безвісті під час виконання бойового завдання 14 липня 2024 року, а тому подальший розгляд справи був неможливим, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки такі відомості суду першої інстанції надані не були, та з моменту звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу (21 лютого 2024 року) та до 14 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 не змінив своєї позиції щодо необхідності розірвання шлюбу із ОСОБА_2 та не звертався до суду, ані із заявою про залишення позову без розгляду, ані із заявою про відмову від заявлених позовних вимог.

Не можна погодитись й з доводами апеляційної скарги про те, що судом було порушено норми процесуального права та розглянуто справу без належного повідомлення про час та місце розгляду справи відповідачки ОСОБА_2 , що є обов?язковою підставою для скасування судового рішення, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідачка ОСОБА_2 , будучи обізнаною про час та місце розгялду спарви, звернулася до суду першої інстанції із заявою про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що наполягає на розірванні шлюбу (а.с. 35).

Доказів того, що вказана заява підписана не відповідачкою ОСОБА_2 суду не надано, як і не заявлено клопотання щодо проведеня судової почеркознавчої експертизи для підтвердження доводів апеляційної скарги в цій частині.

Твердження ж відповідачки ОСОБА_2 про те, що вона не була обізнана про наявність судового спору та перебувала за межами України не підтверджують факт того, що вказану заяву остання не підписувала, а сам по собі факт направлення цієї заяви до суду через відділення іншою особою правового значення не має.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 фактично підтверджують доводи позовної заяви про те, що подружжя разом не проживає та стосунки не підтримує, у зв?язку з чим колегія суддів дійшла висновку про законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: