Справа №696/1346/24
Провадження №2/173/416/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого: - судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в м. Верхньодніпровську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», представник позивача, адвокат Тараненко Артем Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

ВСТАНОВИВ:

13.12.2024 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської оьбласті за підсудністю з Кам`янського районного суду Черкаської області надійшла цивільна справа за позовом ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», представник позивача адвокат Тараненко А.І., до відповідача ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

16.12.2024 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи на 20.02.2025 року.

20.02.2025 року розгляд справи відкладений на 09.04.2025 року в зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України

Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 130293235 від 09.08.2021 року в розмірі 20597 грн. 50 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору і за надання правової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне:

09.08.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір № 130293235 у формі електронного документа, який підписаний відповідачем шляхом персонального ідентифікатора MNV576BY

Відповідно до п.1.1 договору Кредитодавець зобов`язується надати позивальникові кредит у вигляді Кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 18000 грн. на умовах строковості, зворотності і платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених в договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів.

09.08.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 18000 грн. на банківську картку відповідача « 4731-21ХХ-ХХХХ-9052. Таким чином позивач виконав взяті на себе зобов`язання з укладеним договором.

28.11.20218 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. В подальшому до даного договору сторони уклали ряд Додаткових угод, якими продовжений строк дії договору факторингу № 28/1118-01 28.11.20218 року до 31.12.2024 року.

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн фінанас» укладено Договір фаторингу № 05/0820, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року.

В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжений строк дії договору факторингу до 30.12.2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 20597 грн. 50 коп.

30.09.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 300924 відповідно до якого позивачеві відступлене право грошової вимоги до в відповідача за кредитним договором.

В ході передачі права вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 130293235 від 09.08.2021 року перейшло до позивача в сумі 20597 грн. 50 коп.

Дану заборгованість відповідач не сплачує в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду.

Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи.

Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Про дату час і місце розгляду справи в відповідач повідомлений належним чином шляхом розміщення інформації на офіційному сайті судової влади.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що 09.08.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір № 130293235 у формі електронного документа, який підписаний відповідачем шляхом персонального ідентифікатора MNV576BY.

Відповідно до п.1.1 договору Кредитодавець зобов`язується надати позивальникові кредит у вигляді Кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 18000 грн., на умовах строковості, зворотності і платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених в договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів, що підтверджується копією кредитного договору.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

Частино 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. б ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони узгодили розмір кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредити, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання вищевказаного кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим персональним ідентифікатором, яким є MNV576BY.

Відповідно до ч. 1,2.3 ст. 207 ЦК України - Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Таким чином судом встановлено, що укладений кредитний Договір між сторонами відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208,1047, 1055 ЦК України.

Оскільки згідно з положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19 від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/337824/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).

Відповідачем не надано жодного доказу того, що ним оспорювався зазначений вище кредитний договір.

Таким чином судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним, тому є чинним оскільки відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України.

Судом також встановлено, що з відповідачем були погоджені всі істотні умови укладеного договору, в тому числі і розмір відсотків за користування кредитними коштами.

Так відповідно до п. 1.1 ліміт кредитування встановлюється у розмірі 18000 грн. з дати укладення договору. Відповідно до п. 1.2 укладеного кредитного договору передбачено, що кредитна лінія надається строком на 56 днів від дати отримання кредиту. За умов п. 1.4 Договору нарахування процентів здійснюється в розмірі 251, 85відсотків річних, тобто 0,69% в день від суми кредиту за час користування ним.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України)

За змістом ч. 2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1082 ЦК України божник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст.ст. 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що позичкодавець, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» належним чином виконала взяті на себе зобов`язання за укладеними з відповідачем кредитними договорами, що підтверджується копією платіжного доручення №6749242е-89аf-45db-99ae-b8832d985c99 від 09.08.2021 року, перерахувавши відповідачеві грошові кошти в сумі 18000 грн.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 порушила умови укладеного кредитного Договору, зокрема не надавав своєчасно та в повному фінансовим установам грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов укладеного договору погоджених в укладеному Договорі і паспорті кредиту.

В укладеному кредитному договорі і в паспорті кредиту сторонами погоджені умови щодо розміру та видів відсотків за користування кредитом.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Доказів того, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання та сплатив заборгованість за укладеним кредитним договором суду не надано.

Також судом встановлено, що відповідно до укладених договорів факторингу право вимоги від первісного кредитора неодноразово переходило, до інших кредиторів.

Так, 28.11.20218 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року в подальшому до даного договору сторони уклали ряд Додаткових угод, якими продовжений строк дії договору факторингу № 28/1118-01 28.11.20218 року до 31.12.2024 року.

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн фінанас» укладено Договір факторингу № 05/0820, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року.

В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжений строк дії договору факторингу до 30.12.2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 20597 грн. 50 коп.

30.09.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 300924 відповідно до якого позивачеві відступлене право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, що підтверджується копіями договорів факторингу.

Відповідно до ст. 514 ЦК України - До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 515 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 516 ЦК України - Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 518 ЦК України - Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Наслідком неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у платі новому кредиторові. А може впливати на визначення боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора.

Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Таким висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 555/2428/15-ц (провадження № 61-33585св18).

З аналізу вищевказаних договорів факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ « ТАЛІОН ПЛЮС» перейшли за договором факторингу від 28.11.2018 року, в той час як відповідач уклав кредитний договір № 130293235 від 09.08.2021 року, тобто кредитний договір був укладений більше ніж через два роки після укладення договору факторингу (відступлення права вимоги), що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу право вимоги є похідними від кредитного договору, а отже договір факторингу (відступлення права вимоги) не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.

З наданих додаткових угод до договорів факторингу вбачається, що строк дії договорів факторингу продовжувалися. В досліджених договорах факторингу зазначається, що право вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому - передачі Реєстру боржників. Таким чином, якщо навіть приймати до уваги надані суду Додаткові угоди про продовження строків договору факторингу та що право вимоги переходить до наступного кредитора після сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників. Відповідно належним доказом підтвердження переходу права вимоги до божника від одного кредитора до наступного є внесення відомостей про боржника, даних кредитного договору та розмір заборгованості до Реєстру боржників. Суду надані копії реєстрів прав вимоги № 160 від 16.11.2021 року, №10 від 31.07.2023 року, № 3009/24 від 30.09.2024 року. Але дані реєстри містять вступну частину із загальними відомостями, потім через значний незаповнений інтервал зазначений відповідач та відомості про кредитний договір і знову через значний незаповнений інтервал відомості про юридичні адреси сторін за вказаним реєстром боржників, що розцінюється судом як неналежний доказ переходу права вимоги до відповідача, оскільки наявність значних, незаповнених інтервалів у реєстрі боржників надає можливість вносити відомості про будь-яку особу як про боржника.

Таким чином позивачем не надано належних доказів, які б безсумнівно підтверджували право переходу права вимоги від первісного кредитора до наступних та в подальшому до позивача.

Зважаючи на викладені обставини суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача за у кладеним кредитним договором позивачеві необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України - Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422.40 грн., та понесені судові витрати за надання правової допомоги в сумі 6000 грн., не стягуються з відповідача та покладаються на позивача, оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273, 293 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», , юридична адреса: 01024 вул. Рогнідинська, 4 літера А, офіс 10 м. Київ, представник позивача, адвокат Тараненко Артем Ігорович,РНОКПП НОМЕР_1 адреса: 02094 вул. Юрія Поправки, 6 офіс 21 м. Київ до ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 130293235 від 09.08.2021 року в розмірі 20597 грн. 50 коп. - відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422.40 грн. та понесені судові витрати за надання правової допомоги в сумі 6000 грн., покласти на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ»,, , юридична адреса: 01024 вул. Рогнідинська, 4 літера А, офіс 10 м. Київ.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги , відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 09.04.2025 року .

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 09.05.2025 року.

Дата набрання законної сили: 10.05.2025 року