Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Д О Д А Т К О В Е

Єдиний унікальний номер №445/2734/23

Провадження № 2-др/943/6/25

25 квітня 2025 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді - Коса І.Б.,

секретаря судового засідання - Дутки С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Буську заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

рішенням Буського районного суду Львівської області від 28 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та стягнення грошових коштів.

Відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення у цій справі додаткового рішення (вх. №1516 від 04.03.2025), яким просить стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 21 000,00 грн., що є витратами її на правову допомогу в цій справі. В обгрунтування поданої заяви відповідачка покликалася на те, що її представник адвокат Кушпета І.В. до закінчення судових дебатів заявила клопотання про вирішення питання щодо відшкодування понесених нею судових витрат після ухвалення рішення у справі шляхом подання ними окремої заяви в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України та доказів на підтвердження понесених відповідачкою судових витрат. Зокрема, на підтвердження заявлених витрат, відповідачка покликається на те, що між нею та адвокатом Кушпета І.В. укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №180360 від 20.01.2024, згідно якого відповідачка ОСОБА_1 отримала по цій справі від адвоката Кушпети І.В. професійну правову допомогу, яка складається із витрат за вивчення матеріалів справи, збір доказів та виконання інших дій (подання заяв, клопотань, запитів тощо), пов`язаних із розглядом справи, що становить 3000 грн.; а також по 2000 грн. за кожне представництво інтересів відповідачки ОСОБА_1 в одному призначеному судовому засіданні, а всього судових витрат на загальну суму 21 000,00 грн., що були фактично понесені та сплачені відповідачкою.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Кушпета І.В. в судове засідання не з`явилися, а в поданих заяві від 04.03.2025 та клопотанні від 24.04.2025 просили розгляд поданої заяви про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат проводити без участі відповідачки та її представника, а викладене у раніше поданій заяві підтримують повністю та просить її задовольнити у повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Остапів Р.Ю. в судове засідання не з`явилися, подавши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (вх. №2682 від 25.04.2025), у якій, покликаючись на допущені помилки у поданих стороною відповідача документах щодо правничої допомоги, їх несвоєчасне подання (покликається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 щодо відмови судом у стягненні судових витрат через неподання стороною попереднього розрахунку таких витрат), представник позивачки не погоджується із розміром заявлених витрат на правову допомогу, яку вважає очевидно завищеною і такою, що не відповідає складності справи та не є повністю доведеною, а тому підлягає зменшенню.

В судове засідання сторони та їх представники не прибули, хоча належним чином повідомлені судом про час та місце судового засідання, що в силу приписів частини четвертої статті 270 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.

Крім того, частиною другою статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянуши заяву відповідачки про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

В силу вимог приписів частини першої третьої статті 249 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Зокрема, згідно пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд констатує, що розмір витрат на правничу допомогу повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт чи наданих послуг; витраченим адвокатом часом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони чи публічним інтересом до справи. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року в справі №910/12876/19).

Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 року №910/7032/17).

Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі №755/9215/15-ц).

Крім того, відповідно до Додаткової постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2020 року в справі №201/14495/16-ц фактично констатовано право суду самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. Зокрема, розподіляючи витрати особи на професійну правничу допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. При цьому, колегія суддів самостійно визначила їх розмір, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності. Зокрема, ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи (аналіз касаційної скарги, складання та оформлення відзиву на касаційну скаргу, аналіз судової практики), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (підготовка відзиву), критерію необхідності подання відзивів на касаційну скаргу та значимості таких дій у справі, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн, а на користь третьої особи - 1500 грн.

Так, при поданні першої заяви по суті справи, зокрема у відзиві (на позовну заяву) від 09.01.2024 року (вх. №112/24 від 09.01.2024) відповідачка ОСОБА_1 в порядку приписів п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України зазначила у ньому попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які відповідачка понесла у розмірі 3000 грн., а також у розмірі 2000 грн. за кожне судове засідання, які відповідачка очікує понести в зв`язку із розглядом цієї справи, що спростовує відповідні доводи представника позивачки щодо неподання стороною відповідача попереднього розрахунку таких витрат.

Крім того, як убачається із матеріалів справи, що між відповідачкою ОСОБА_1 та адвокатом Кушпета Іриною Володимирівною укладено Договір про надання правової допомоги №02-01/24 від 02.01.2024, а також Договір про надання правової допомоги №180360 від 20 січня 2024 року та Додаток №1 до цього Договору, згідно яких відповідачка ОСОБА_1 отримала по цій справі від адвоката Кушпети І.В. професійну правову допомогу, яка складається із витрат за вивчення матеріалів справи, збір доказів та виконання інших дій (подання заяв, клопотань, запитів тощо), пов`язаних із розглядом справи, що становить 3000 грн.; а також по 2000 грн. за представництво інтересів відповідачки ОСОБА_1 в суді першої інстанції (за одне призначене судове засідання, що включає у себе вартість транспортних витрат, пов`язаних із доїздом адвоката до суду).

Зокрема, як слідує із наданих відповідачкою актів приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової (правничої) допомоги №180360 від 20.01.2024 року, зокрема: Акту №1 від 06.02.2024, Акту №3 від 14.06.2024, Акту №4 від 03.10.2024, Акту №5 від 28.02.2025, якими підтверджено витрати в сумі 3000 грн. за вивчення матеріалів справи, збір доказів та виконання інших дій, пов`язаних із розглядом справи (подання заяв, клопотань, запитів тощо), а також по 2000 грн. за представництво інтересів відповідачки ОСОБА_1 в судових засіданнях, які призначені та відбулися: 10 травня 2024 року, 14 червня 2024 року, 03 жовтня 2024 року, 20 лютого 2025 року та 28 лютого 2025 року (2000х5=10000), що відповідачкою доведено та вказані судові засідання відбулися за участю її представника адвоката Кушпети І.В., про що вбачається зі справи, а тому в цій частині судових витрат на правову допомогу в загальному розмірі 13 000,00 грн. суд вважає доводи відповідачки доведеними, оскільки підтверджені належними і допустимими доказами, а їхній розмір є обгрунтований та розумний, що відповідає критерію дійсності судових витрат у цій частині.

Разом із тим, суд вважає необгрунтованими доводи відповідачки про понесення нею витрат на правову допомогу на решту суми заявлених до відшкодування витрат, оскільки, як убачається із наданих відповідачкою актів приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової (правничої) допомоги №180360 від 20.01.2024, зокрема: Акту №1 від 06.02.2024, Акту №2 від 09.04.2024, із яких вбачається про понесення нею витрат по 2000 грн. за представництво інтересів відповідачки ОСОБА_1 в судовому засіданні, яке призначене та відбулось 06 лютого 2024 року, 07 березня 2024 року та 09 квітня 2024 року, однак матеріалами справи спростовуються такі витрати через те, що вказані судові засідання не відбулися, що підтверджують наявні у справі довідки від 06.02.2024, 07.03.2024, 09.04.2024 (а.с. 104, 113, 129).

Крім того, суд вважає безпідставними заявлені до відшкодування витрати відповідачки в розмірі 3000 грн. за Актом №1 від 09.01.2024 року до Договору про надання правової допомоги №02-01/24 від 02.01.2024 (надана консультація, правова оцінка позиції захисту та підготовки проекту відзиву на позовну заяву), оскільки такі витрати є, на думку суду, тотожними та дублюють прийняті до уваги судом такі ж витрати на цю ж суму в розмірі 3000 грн. за іншими Актом №1 від 06.02.2024 приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової (правничої) допомоги №180360 від 20.01.2024 року (ознайомлення, вивчення матеріалів справи, збір доказів та виконання інших дій, пов`язаних із розглядом справи (подання заяв, клопотань, запитів тощо), оскільки правова природа таких витрат є по суті тотожною, а їх задоволення призвело би до подвоєння таких витрат, а тому витрати за Актом №1 від 09.01.2024 року до Договору про надання правової допомоги №02-01/24 від 02.01.2024 не підлягають до задоволення, оскільки враховані судом в Акті №1 від 06.02.2024 приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової (правничої) допомоги №180360 від 20.01.2024.

При цьому, суд вважає частково підставними доводи представника позивачки у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, зокрема щодо того, що розмір заявлених витрат на правову допомогу не є повністю доведеним та підлягає зменшенню. Натомість, інші доводи представника позивачки суд вважає безпідставними, оскільки такі спростовуються матеріалами справи та встановленими вище судом фактичними обставинами, зокрема, щодо несвоєчасного подання стороною відповідача заяви про стягнення витрат на правову допомогу та доказів понесення таких витрат, оскільки у поданому відзиві на позовну заяву відповідачка зазначила вимогу про стягнення такого роду судових витрат по справі та їх розрахунок, а її представник адвокат Кушпета І.В. до закінчення судових дебатів заявила клопотання про вирішення питання щодо відшкодування понесених нею судових витрат після ухвалення рішення у справі шляхом подання ними окремої заяви в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України та доказів на підтвердження понесених відповідачкою судових витрат, що було зроблено своєчасно у межах п`ятиденного строку після ухвалення судового рішення. Також доводи представника позивачки суперечать прохальній частині заявленого ним клопотання про зменшення розміру таких витрат, а не відмову в їх стягненні через вказані ним причини (несвоєчасне подання, допущені помилки тощо).

Крім того, Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відтак, аналізуючи вищенаведені фактичні обставини справи, релевантне законодавство та судову практику його застосування, із огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд, враховуючи заперечення представника позивачки у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та матеріали справи, розглядаючи понесені відповідачкою ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в межах цієї справи, суд вважає, що фактично понесені нею судові витрати за надану професійну правничу допомогу у досліджуваній цивільній справі становлять загальну суму в розмірі 13 000,00 грн., що є доведеними, оскільки підтверджені належними і допустимими доказами, а їхній розмір є обгрунтований та розумний, що відповідає критерію дійсності судових витрат у цій частині, а відтак заяву відповідачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у цій справі слід задовольнити частково, стягнувши їх із позивачки на користь відповідачки у вищевказаному розмірі.

Ураховуючи викладене та керуючись ст.ст. 133, 134, 137, 141, 223, 247, 249, 259, 260, 263, 264, 265, 268, 270, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

заяву відповідачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та стягнення грошових коштів, - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення щодо судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та стягнення грошових коштів, яким: стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 13 000, 00 грн. (тринадцять тисяч гривень 00 копійок).

Додаткове рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту додаткового судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст додаткового рішення складено: 02 травня 2025 року.

Суддя: І. Б. Кос