ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1786/25 Справа № 243/2431/24 Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 243/2431/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2024 року, яке ухвалено суддею Воронковим Д.В. поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, та повне судове рішення складено 21 жовтня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2

23 листопада 2021 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Саховою М.А. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої пенсії батька у розмірі 274 570,59 грн та яке в подальшому було передано до Управління пенсійного фонду в Донецькій області.

27 лютого 2024 року позивач звернувся до Головного управління пенсійного Фонду України в Донецькій області із заявою про виплату суми пенсії, проте, отримав відмову. У зв`язку з тим, що діяльність приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Сахової М.А. припинена з 08 червня 2022 року, документи нотаріального діловодства з окупованої території не були вивезені, а тому отримати дублікат свідоцтва про право на спадщину неможливо.

Позивач зазначає, що протягом 2023 року йому була виплачена недоотримана пенсія батька у розмірі 3 958,04 грн, тому просить визнати право власності за ним на недоотриману пенсію батька у розмірі 256 695,98 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2024 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на недоотриману пенсію у розмірі 256 695 грн 98 коп. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 2 566 грн 96 коп.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що механізм виплати пенсій, які не виплачено за період до місяця відновлення їх виплати внутрішньо переміщеним особам органами Пенсійного фонду України визначений Порядком виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165 (далі - Порядок 1165).

Відповідно до Порядку 1165 пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті ПФУ на відповідну мету, за рахунок коштів Державного бюджету України на відповідний рік.

Облік сум пенсійних виплат за минулий період ведеться територіальними органами ПФУ, в яких особи перебувають на обліку як одержувачі пенсій, в базах даних одержувачів пенсій, на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України, зокрема, про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб або осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території (за наявності нарахованих сум, що підлягають виплаті за період до місяця відновлення виплати пенсій або до місяця смерті особи), та у сформованому на їх підставі переліку отримувачів виплат за минулий період.

Нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії, в тому числі і спадкоємцям за законом.

Судом першої інстанції помилково не враховано те, що за результатами наданих позивачем документів було нараховано недоотриману пенсію у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 у розмірі 260 654,02 грн за період з 31 січня 2019 року по 31 липня 2021 року з урахуванням вимог частини 1 статті 46 Закону № 1058 та протягом 2023 року здійснювалися виплати за окремою державною фінансовою програмою.

За матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 з 01 листопада 2014 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією в м. Маріуполь як внутрішньо переміщена особа та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). З 01 липня 2018 року виплату пенсії ОСОБА_2 автоматично припинено на підставі статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Протягом 2023 року відповідно до Порядку 1165 позивачу проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень в липні 2023 року - в розмірі 557,32 грн, у вересні 2023 року 2 093 грн, у жовтні 2023 року 1 303 грн, у листопаді 2023 року 4,10 грн та у грудні 2023 року 0,62 грн. Залишок нарахованої недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 станом складає 256 695,98 грн. Подальша виплата невиплачених пенсійних коштів, що здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, буде проведена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету Пенсійним фондом України відповідно до вимог Порядку № 21-2.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Ландар Н.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 доводилася донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11 січня 1954 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 05 листопада 1977 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 07 вересня 2021 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії витягу зі Спадкового реєстру від 23 листопада 2022 року вбачається, що 23 листопада 2021 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Саховою М.А. була відкрита спадкова справа № 68707286 після смерті ОСОБА_2 .

Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції 29 лютого 2024 року листом № 12779/11979-26-24/15.1 було повідомлено, що діяльність приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Сахової М.А. припинена з 08 червня 2022 року, документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса, у тому числі спадкові справи до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались та не були вивезені з адреси розташування її робочого місця.

13 березня 2024 року листом № 0500-0202-В/24602 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило, що ОСОБА_2 перебував на обліку в головному управлінні Пенсійного Фонду України в Донецькій області та отримував пенсію за віком.

Виплату пенсії ОСОБА_2 призупинено з 01 липня 2018 року згідно зі статтею 12 Закону 1706. За поновленням пенсії до органів Пенсійного фонду ОСОБА_2 не звертався. Пенсія за період з 01 липня 2018 року по 31 липня 2021 року не нараховувалась та не виплачувалась. Пенсійна справа ОСОБА_2 знята з обліку з 01 серпня 2021 року у зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_1 . При наданні відповіді на запит приватного нотаріуса Сахової М.А. була вказана загальна сума недоотриманої пенсії за період з 29 листопада 2018 року по 31 липня 2021 року у розмірі 274 570,59 грн від повідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1058. 01 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась до відділу обслуговування громадян № 17 ГУ ПФУ в Донецькій області та надала свідоцтво про право на спадщину за законом. Недоотримана пенсія розрахована відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1058 за період з 31 січня 2019 року по 31 липня 2021 року та склала 260 654,02 грн.

Протягом 2023 відповідно до Порядку 1165 позивачу проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень в липні 2023 - в розмірі 557,32 грн, у вересні 2023 року 2 093 грн, у жовтні 2023 року 1 303 грн, у листопаді 2023 року 4,10 грн та у грудні 2023 року 0,62 грн. Залишок нарахованої недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 станом на 12 квітня 2021 року складає 256 695,98 грн.

Отже, спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на отримання в порядку спадкування за законом спадкового майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавцю.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки, суд виходив з того, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем ОСОБА_1 свого права на спадкування за законом, а саме, визнання права власності на спадкове майно у вигляді не виплаченої пенсії спадкодавцю за період з 31 січня 2019 року по 31 липня 2021 року.

Згідно за ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до частин 3,4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент смерті спадкодавця.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Прийнявши спадщину в установленому законом порядку, спадкоємець набув право на все майно, яке належало спадкодавцеві на час смерті, а тому відповідно до статті 1227 ЦК України він має право на її отримання.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 220/30/21, від 23 лютого 2022 року у справі № 428/10113/20.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач перешкоджає реалізації права позивача, як власника майна в порядку спадкування, на отримання недоотриманої пенсії після померлого ОСОБА_2 оскільки відповідачем незаконно не виплачено позивачу недоотриману пенсію у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , яка станом на 12 квітня 2021 року становить 256 695,98 грн.

Доводи апеляційної скарги про про те, що померлий ОСОБА_2 за життя не виявив бажання поновити йому пенсію та не звертався з відповідною заявою до відповідача і пенсія не отримана з вини пенсіонера, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у разі смерті пенсіонера.

Рішення стосовно припинення виплати пенсії ОСОБА_2 на інших підставах суду не надано.

Крім того, відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення праві свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, не підтвердження місця фактичного проживання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Отже, посилання апелянта на те, що померлий ОСОБА_2 за життя не виявив бажання поновити йому пенсію та не звертався з відповідною заявою до відповідача і пенсія не отримана з вини пенсіонера, є безпідставними.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: