Справа № 143/1165/23
Провадження № 22-ц/801/828/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 рокуСправа № 143/1165/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Шемети Т.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2025 року, ухвалене суддею Бойком А.В., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляючть самостійних вимог щодо предмета спору: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Погребищенський відділ державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення неустойки та збільшення розміру аліментів на утримання дитини,

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила:

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь основну суму боргу та пеню по сплаті аліментів на дитину ОСОБА_3 в сумі 192 584,68 грн;

- збільшити розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на дитину ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відповідача визнано батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків по утриманню та забезпеченню, надання матеріальної допомоги дитини у формі речей, продуктів, коштів.

Постановою про звернення стягнення на доходи боржника від 05 червня 2023 року у межах виконавчого провадження №37793802 на підставі виконавчого листа Погребищенського районного суду Вінницької області №143/273/13-ц, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 350 грн в твердій грошові сумі, починаючи з 15 лютого 2013 року до її повноліття.

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23 березня 2023 року №4/754, ОСОБА_2 , відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03 березня 2023 року №151 призваний на військову службу в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 на підставі Указу Президента України від 06 лютого 2023 року №59/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації».

У період перебування на примусовому виконанні виконавчого листа сплата відповідачем коштів взагалі не проводилася. Тому сума пені становить 192 584,68 грн, що є аналогічною сумі боргу.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

В решті позову відмовлено.

З дня набрання рішенням законної сили припинено стягнення за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 25.02.2013 по справі № 143/273/13 про стягнення аліментів, та виконавчий лист слід повернути до суду після завершення виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 376,40 грн.

Судовий збір в сумі 1073,60 грн компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення неустойки (пні) за несплату аліментів та ухвалити нове рішення про стягнення 136 815 грн.

У скарзі зазначає, що в рішенні відсутнє обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів ОСОБА_2 у період з 2013 року по 2023 рік. Внаслідок постановлення завідомо незаконної ухвали від 05 грудня 2024 року мало місце недопущення представника позивача до участі у підготовчому судовому засіданні 10 грудня 2024 року, внаслідок чого позивачка була позбавлена можливості надати пояснення щодо законності та достовірності обґрунтування пред`явленого позову в частині стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів. Загальна сумарна кількість днів, за які утворилася неустойка по сплаті аліментів, складає 3 909 днів, а відтак заборгованість становить 136 815 грн. Кошти по сплаті заборгованості почали стягуватися державною виконавчої службою з листопада 2023 року. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Зі змісту апеляційної скарги слідує, що рішення суду ОСОБА_1 оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки (пені), а відтак, в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині збільшення розміру аліментів апеляційним судом не переглядається.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, встановивши, що в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості державного виконавця, з якого можливо було б встановити період, з якого утворилась заборгованість, які суми аліментів нараховувались до сплати, чи сплачувались в цей період аліменти періодично або частково, що позбавляє суд можливості перевірити та вирахувати суму пені за прострочення сплати аліментів, дійшов до висновку про залишення вимог позову про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів без задоволення.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно Виконкомом Черемошненської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а.с.8).

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2013 року у справі №143/273/13 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 350 грн в твердій грошовій сумі, починаючи з 15 лютого 2013 року і до її повноліття (а.с.8 на звороті).

04 березня 2013 року Погребищенським районним судом Вінницької області видано виконавчий лист.

29 квітня 2013 року державним виконавцем Коротуном Р.П. відділу державної виконавчої служби Погребищенського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №37793802 з примусового виконання вказаного листа (а.с.9).

05 червня 2023 року головним державним виконавцем Погребищенського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Коротуном Р.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.10).

Із зазначеної постанови вбачається, що станом на 31 травня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 96 292,34 грн.

ОСОБА_2 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03 березня 2023 року №151 призваний на військову службу в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 на підставі Указу Президента України від 06 лютого 2023 року №59/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» (а.с.11).

Згідно з копією довідки Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 12 липня 2023 року №179 про грошове забезпечення та інші види виплат ОСОБА_2 , за період з березня 2023 року по червень 2023 року ОСОБА_2 було здійснено виплати постійного характеру на загальну суму 79 287,11 грн, із них 78 097,80 грн сума, з якої утримуються виконавчі листи за вказаний період (а.с.11 на звороті).

ОСОБА_1 , зважаючи на те, що ОСОБА_2 з моменту пред`явлення виконавчого листа про стягнення аліментів до примусового виконання не було здійснено жодної сплати аліментів, звернулася до суду із позовною вимогою про стягнення неустойки (пені) в розмірі 192 584,68 грн.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання і її завданням є сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці.

Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження №61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що ОСОБА_2 з моменту знаходження виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на виконання до відділу державної виконавчої служби не здійснювалася сплата аліментів, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість в розмірі 96 29234 грн, що є підставою для стягнення пені згідно з частиною першою статті 196 СК України в розмірі 192 584,68 грн.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_1 , зазначаючи про наявність у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів з 2013 року по 2023 рік у розмірі 96 292,34 грн послалася лише на відомості, які містяться у постанові державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05 червня 2023 року.

Разом з тим, розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем, з якого можливо було б встановити дату утворення заборгованості, розмір заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць, кількість днів заборгованості для можливості подальшого визначення розміру пені за місячним платежем, а відтак і загального розміру пені, позивачем надано не було, що є його процесуальним обов`язком.

Підстав витребовувати вказаний розрахунок чи інші матеріали виконавчого провадження, за відсутності відповідного клопотання, в суду першої інстанції не було, оскільки позовне провадження здійснюється на основі принципу змагальності, згідно якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак суд першої інстанції був позбавлений можливості здійснити власний розрахунок та обчислити розмір пені обґрунтованість вимог позову в цій частині.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 з приводу не наведення судом обґрунтування відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки (пені), оскільки суд обґрунтував свої висновки в цій частині, які скаржником в апеляційній скарзі жодним чином не спростовані.

Також ОСОБА_1 зазначає про те, що внаслідок постановлення судом 05 грудня 2024 року незаконної ухвали мало місце недопущення її представника до участі у підготовчому судовому засіданні, що, на її думку, позбавило можливості представника надати пояснення щодо законності та достовірності обґрунтування пред`явленого позову в частині стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів.

З матеріалів справи встановлено, що 05 грудня 2024 року Поребищенським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Скрицького Р.Л., як представника ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Вказана ухвала містить обґрунтування причин відмови у задоволенні судом заявленого клопотання, в чому полягає її незаконність в апеляційній скарзі не зазначено.

Зважаючи на наявність такої ухвали, представник не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні з метою належного здійснення представництва інтересів своєї клієнтки.

Які саме пояснення представник бажав надати у судовому засіданні, призначеному на 10 грудня 2024 року, в апеляційній скарзі не зазначено.

Заяву від 05 лютого 2025 року, на яку посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, в якій викладено здійснений останньою новий розрахунок суми неустойки (пені) за несплату аліментів ОСОБА_2 , суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки така подана після закриття підготовчого провадження.

Причин, які б перешкоджали подати таку заяву з моменту відкриття провадження у справі і до постановлення ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, скаржником не наведено.

Апеляційний суд погоджується з позицією ОСОБА_1 , що саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини у несплаті аліментів, однак цьому обов`язку передує обов`язок позивача, як особи, яка звернулася до суду із позовом, довести наявність заборгованості зі сплати аліментів та її розмір належними та допустимими доказами.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відтак, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який, вирішуючи спір, вірно визначив спірні правовідносини, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, унаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 травня 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

Т.М. Шемета