Провадження №22-ц/812/585/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

08 травня 2025 року м. Миколаїв справа № 490/11772/24

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 - Дідух К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Дідух Крістіною Олегівною на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Черенкової Н.П. в приміщенні цього ж суду в м. Миколаєві, повний текст рішення складено того ж дня, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ» або Товариство) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 лютого 2018 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, підписанням якого погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщенні для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» №105, 09 червня 2017 року (із усіма змінами і доповненнями): умовами надання споживчого кредиту Позичальнику, його обслуговування і погашення; умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків.

Згідно з умовами кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил.

26 червня 2024 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 274 за умовами якого, АТ «Укрсиббанк» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні АТ «Укрсиббанк» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрах прав вимоги.

Згідно з Реєстром прав вимоги до договору факторингу № 274 від 26 червня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 71130,91 грн, з яких: 46060,57 грн сума заборгованості за основним боргом, 25070,34 грн заборгованість за процентами.

Позивач зазначав, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 26 червня 2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

З урахуванням викладеного відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №0 від 20 лютого 2018 року у розмірі 71 130,91 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що не згодна з позовом у повному обсязі.

Вказала, що позовні вимоги є безпідставними, належні та допустимі докази позивачем не надані, а ті, на які позивач посилається у позовній заяві, є недопустими та неналежними.

Зазначала, що позивачем не надано доказів передачі права вимоги в частині кредитної заборгованості відповідача. Надана копія витягу з реєстру прав вимоги не підписана уповноваженими представниками сторін договору факторингу, а тому не є належним доказом.

Розрахунок, наданий позивачем складений таким чином, що свідчить, що позивачем здійснювалося щомісячне нарахування загальної суми заборгованості, заборгованості за основним боргом, заборгованості за відсотками у період з 26 червня 2024 року по 30 листопада 2024 року, але такий розрахунок не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу.

Розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків кредитором, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Крім того, відповідно до п.2.3., 2.4. кредитного договору вказано декілька процентних ставок, як то 28% річних, 38,6% річних, а у паспорті споживчого кредиту-інформаційному листі також є процентна ставка у 45% річних. А з наданого розрахунку не вбачається можливим встановити, яка процентна ставка була застосована до нарахування відсотків на користування кредитними коштами.

Також, представник відповідачки вважав, що позивачем пропущений імперативний строк позовної давності на стягнення, що сплив 11 березня 2023 року, оскільки у випадку невиконання чи неналежного виконання, в тому числі частково, відповідачем обов`язку з повернення кредиту та/або відсотків за користування кредитними коштами, початок строку отримання права первісним кредитором на стягнення, виникло з дня, наступного за днем закінчення періоду встановленого кредитного ліміту, тобто 11 березня 2020 року.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №0 від 20 лютого 2018 року у розмірі 71 130,91 грн, з яких: 46060,57 грн сума заборгованості за основним боргом, 25070,34 грн заборгованість за процентами та витрати на судовий збір у сумі 3 028,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено перехід до нього права вимоги до відповідача за кредитним договором № 0 від 20 лютого 2018 року, наявність підстав для стягнення заборгованості та не пропущення позивачем позовної давності для звернення до суду з позовом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Дідух К.О., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, а також стягнути з позивача на її користь судовий збір в розмірі 3633,60 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з умовами п.3.2. договору факторингу Фактор зобов`язується сплатити Клієнту суму фінансування одним платежем не пізніше дати підписання сторонами цього Договору.

Згідно з вимогами п.3.3. Акт приймання-передачі прав вимоги підписується сторонами у день підписання даного договору, але виключно після надходження на рахунок Клієнта, зазначений в п.3.4. суми фінансування.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Позивачем не надано було доказів виконання умов п.3.2. Договору факторингу. Отже, позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що до ТОВ «ФК «ЄАПБ» від АТ «Укрсиббанк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 20 лютого 2018 року та, як наслідок, право стягнення.

Вказувала, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про факт видачі кредитних коштів відповідачу банком.

Також зазначала, що згідно з п.1.2., 2.2. кредитного договору відповідачеві банк встановив ліміт овердрафту на картковому рахунку у розмірі 30 000,00 гривень. Судом першої інстанції не досліджені правові підстави збільшення кредитного ліміту з 30 000 грн до 46 060,57 грн. Отже, ця сума основного боргу не доведена позивачем та помилково прийнята до уваги судом першої інстанції та покладена в основу оскаржуваного рішення.

Крім того, суд не звернув увагу на те, що відповідно до п.2.3., 2.4. Кредитного договору вказано декілька процентних ставок, як то 28% річних, 38,6% річних, а у Паспорті споживчого кредиту-Інформаційному листі також є процентна ставка у 45% річних. Разом з тим, із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0 від 20 лютого 2018 року за період з 26 червня 2024 року по 30 листопада 2024 року не вказано відсоткову ставку, а тому позивачем не доведено, що сума заборгованості за користування кредитними коштами становить саме 25 070,34 грн. Позивач не надав детальний розрахунок нарахованих процентів за кредитним договором, тому неможливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Тобто, даний розрахунок не є належним доказом суми заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України, тому відсутні підстави стягнення заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення витрат на правничу допомогу, позивач зазначив, що відповідачем не надано суду копію договору про надання правничої допомоги з додатками, акту приймання передачі послуг, копію квитанції про оплату послуг. Вартість правничої допомоги в сумі 10000,00 грн з огляду на малозначність справи є неспівмірною. Позивач не погоджується з таким розміром правової допомоги, адже їх розмір встановлений на власний розсуд та належним чином необґрунтований. Також, на думку позивача, вартість правової допомоги є значно завищеною та не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно зі статті 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Судом встановлено, що 20 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Укрсиббанк» та підписала Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №0.

Згідно п. 1.1. Договору-анкети, Банк на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває Клієнту та обслуговує на умовах Тарифного плану Револьверна Кредитна Картка «Картка НПК Преміум», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com й на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку (надалі - «Тарифи»). Картковий рахунок, який використовується згідно з режимом поточного рахунку, встановленим законодавством, та обслуговується згідно цього Договору-анкети та Правил (договірних умов) споживчого кредитування та відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків Клієнтів АТ «УкрСиббанк», опублікованих в газеті «Урядовий кур`єр» №105 від 09 червня 2017 року (з усіма змінами та доповненнями) та розміщених на сайті www.my.ukrsibbank.com та/або на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку (далі Правила), а саме: Картковий Рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України (далі - Картковий рахунок).

Сторони домовились, що цей Договір-анкета містить заяву Клієнта на відкриття Карткового рахунку і подання окремої заяви не вимагається.

Положеннями п. 2.1 Договору-анкети встановлено, що сторони дійшли згоди, що ліміт овердрафту, що встановлюється на картковому рахунку клієнта розуміється сторонами в рамках цього договору-анкети як ліміт кредитування, що встановлюється у вигляді відновлювальної кредитної лінії, яка передбачає надання кредитних коштів клієнту в рамках ліміту кредитування одним траншем або декількома траншами. Видача траншів може ініціюватися клієнтом шляхом використання кредитної картки в банкоматах, електронних терміналах або іншими способами, передбаченими договором та правилами, а також шляхом надання доручень Банку на списання кредитних коштів з карткового рахунку (в тому числі шляхом надання банку доручення на списання кредитних коштів на користь банку або третіх осіб).

Відповідно до п. 2.2 Договору-анкети, ліміт кредитування (ліміт овердрафту) встановлюється у розмірі 30 000,00 грн. Строк користування кредитом з 20 лютого 2018 року по 10 березня 2020 року.

Вимогами п. 2.3 Договору-анкети встановлені умови обслуговування кредитного ліміту, а саме: процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки 28,00% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями 28,00% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, протягом пільгового періоду 0,00001.

Зі змісту п. 2.4 Договору-анкети вбачається, що сторони дійшли згоди щодо визначення орієнтовної сукупної вартості кредиту, а саме: розрахунок карткою в терміналі 3 000 грн; розрахована банком мінімальна сума поповнення карткового рахунку (усереднено) 173, 27 грн, з них: на погашення процентів та комісій 48, 27 грн, на зменшення строкової заборгованості 125 грн; абсолютне подорожчання кредиту 1158, 36 грн, реальна процентна ставка 38, 6 %.

Положеннями п. 2.6 Договору-анкети встановлено, що дата розрахунку мінімальної суми поповнення рахунку (білінгова дата) 25 числа кожного місяця. Дата платежу, в яку клієнт зобов`язаний поповнити рахунок на мінімальну суму поповнення рахунку, розраховану в білінгову дату 20 число кожного місяця.

Відповідно до п. 2.7 Договору-анкети, у разі прострочення сплати клієнтом чергового платежу банк має право вимагати сплати клієнтом комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати платежу у розмірі до 500 грн.

Пунктом 2.15 Договору-анкети визначено, що договір укладається на невизначений строк та набирає чинності з моменту укладення Договору-Анкети, усі додатки до договору є невід`ємною частиною договору.

До матеріалів справи долучений паспорт споживчого кредиту від 20 лютого 2018 року, в якому зокрема зазначено: тип кредиту кредитування рахунку (овердрафт), сума/ліміт кредиту 30 000 грн, строк кредитування до 24 місяців, мета отримання кредиту на споживчі цілі, спосіб та строк надання кредиту кредит надається шляхом встановлення ліміту кредитування (овердрафту) на картковий рахунок, тип процентної ставки фіксована, процентна ставка, відсотків річних 28,00 %, загальні витрати за кредитом -3535 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 11 535 грн.

26 червня 2024 між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 274, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

З акту приймання-передачі права вимоги від 26 червня 2024 року слідує, що на виконання договору факторингу № 274 від 26 червня 2024 року клієнт передав фактору права вимоги, а фактор прийняв права вимоги в обсязі та на умовах, визначених договором та реєстром боржників від 26 червня 2024 року до договору факторингу № 274 від 26 червня 2024 року у кількості 274.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 274 від 26 червня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 20 лютого 2018 року у розмірі 71130,91 грн, з яких: 46060,57 грн сума заборгованості за основним боргом, 25070,34 грн заборгованість за процентами.

Позивач вказував, що з моменту отримання права вимоги до відповідачки ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що договір №0 від 20 лютого 2018 року був вчинений в письмовій формі.

Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.

Згідно наявних у справі доказів 26 червня 2024 між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 274, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до розділу 1 Договору під правом вимоги розуміється право грошової вимоги клієнта до боржників щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникла на підставі первинних договорів і підтверджена документацією.

Документацією розуміється документи, пов`язані з правом вимоги за кредитами.

Цим же розділом визначено, що форма реєстру боржників наведена в додатку №1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору факторингу за цим договором Клієнт відступає Фактору, а Фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.3.1. Договору факторингу, сума фінансування, що надається Фактором Клієнту під відступлення Прав Вимоги складає % (цифра замальована) від Суми Прав Вимог, визначеної в Реєстрі Боржників.

Згідно з умовами п.3.2. Договору факторингу Фактор зобов`язується сплатити Клієнту Суму фінансування одним платежем не пізніше дати підписання Сторонами цього Договору.

Згідно з вимогами п.3.3. Акт приймання-передачі прав вимоги підписується Сторонами у день підписання даного договору, але виключно після надходження на рахунок Клієнта, зазначений в п.3.4. суми фінансування.

В пункті 4.1 договору визначено, що право вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта к фактору, та право вимагати від боржників всіх зобов`язань, в межах відступлених прав вимоги з моменту підписання акту приймання-передачі прав вимоги.

Відповідно до акту приймання-передачі прав вимоги, підписаного його сторонами від 26 червня 2024 року на виконання договору факторингу №274 від 26 червня 2024 року АТ «Укрсиббанк» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги в обсязі та на умовах, визначених договором та реєстром боржників від 26 червня 2024 року до договору факторингу №274 від 26 червня 2024 року у кількості 826.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу №274 від 26 червня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 71 130,91 грн.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало додаткових нарахувань за кредитним договором.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Враховуючи наведені положення закону та зміст долученого позивачем договору факторингу, витягу з реєстру прав вимоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач належними та допустимими доказами довів, що набув право вимоги до відповідача за кредитним договором .

При цьому доводи апеляційної скарги про недоведеність цього факту є хибним, оскільки суперечить наявним у справі доказам.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до відповідача за кредитним договором позивач надав копії відповідних документів договору, витяг з реєстру боржників, акт приймання-передачі.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Договором факторингу № 274 від 26 червня 2024 року передбачено момент набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги - з моменту підписання відповідного акту.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Норми статті 1077 ЦК України не містять імперативного положення про те, що право вимоги до нового кредитора за договором факторингу переходить саме з моменту сплати оплати новим кредитором (фактором) на користь первісного кредитора (клієнта) заборгованості та інших платежів відповідно до договору факторингу.

Умовами договору факторингу № 274 від 26 червня 2024 року передбачено, що акт приймання-передачі прав вимоги підписується сторонами у день підписання даного договору, але виключно після надходження на рахунок клієнта, визначений в п. 3,4 суми фінансування.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів того, що до ТОВ «ФК «ЄАПБ» від АТ «Укрсиббанк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 20 лютого 2018 року.

Позивачем до позову додано акт приймання-передачі права вимоги від 26 червня 2024 року складений на виконання договору факторингу, який, з огляду на умови договору факторингу, підписаний виключно після надходження на рахунок Клієнта, зазначений в п.3.4. договору факторингу суми фінансування.

Враховуючи те, що Реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, позивачем надано витяг з Реєстру боржників, що містить лише дані відповідача, інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб.

До того ж вказаний договір факторингу у відповідності до вимог чинного законодавства недійсним не визнаний, тобто в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

З огляду на викладені вимоги закону та встановлені судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» має право грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення її заборгованості за кредитним договором №0 від 20 лютого 2018 року, укладеним між відповідачкою та АТ «Укрсиббанк».

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

На підтвердження заборгованості за кредитним договором позивачем надано апеляційному суду виписку по рахунку відповідача, з якої вбачається що позивачем у січні-лютому 2019 року встановлено новий кредитний ліміт по карті відповідачки в розмірі 45 000 грн. Термін дії ліміту продовжено у лютому 2020 року до 10 березня 2022 року. Також з наданої виписки по рахунку вбачається, що за період з 24 лютого 2018 року по 29 серпня 2022 року, позичальник регулярно користувалася кредитними коштами (сплачувала покупки, знімала готівку, частково поповнювала банківську картку готівкою тощо), отже погодилася на встановлений новий кредитний ліміт.

Виписка з рахунку є первинним бухгалтерським документом відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанови від 23.09.2019 року у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 року у справі № 910/16143/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 року у справі № 381/1647/21,від 07.12.2022 року у справі № 298/825/15-ц).

З огляду на збільшення банком кредитного ліміту, терміну дії ліміту, користуванням ним позичальницею без заперечень та умови договору-анкети про укладення договору на невизначений термін, колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо відсутності підстав для збільшення кредитного ліміту та нарахування відсотків поза межами строку кредитування.

Аргументи апеляційної скарги про відсутність доказів, які б підтверджували розмір заборгованості є неприйнятними, оскільки така заборгованість обумовлена не виконанням умов договору щодо повернення суми кредиту та передбачених процентів за користування кредитними коштами. Ці складові викладені в умовах укладеного договору та додатках до нього.

Відповідачем не було надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у розмірі та строки, передбачені кредитним договором, та спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Таким чином, суд першої інстанції, стягнувши вказану заборгованість з відповідача, правильно вказав, що оскільки відповідач у добровільному порядку належним чином не виконав своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів, він повинен їх відшкодувати у примусовому порядку.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який з дотриманням вимог цивільно-процесуального закону перевірив їх та спростував відповідними висновками.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення зміні або скасуванню не підлягає, оскільки є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Дідух Крістіною Олегівною залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 08 травня 2025 року.