Дата документу 06.05.2025 Справа № 337/3846/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/3846/23 Головуючий у 1-й інстанції: Бредун Д.С.
Провадження № 22-ц/807/688/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Трофимової Д.А., Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Писаренка Сергія Юрійовича на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ювілейний Дім», про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ювілейний дім» про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 , що мешкає у квартирі АДРЕСА_2 того ж будинку, поверхом нижче, 16 жовтня 2022 року здійснив утеплення зовнішніх стін своєї квартири, при цьому, частина утеплювача була закріплена на зовнішній стіні квартири позивачки. При проведенні робіт з утеплення, ОСОБА_2 вибив повністю міжпанельний шов між третім та четвертим поверхом будинку, побив отвори у панелях четвертого поверху на 200 мм вище міжпанельного шва і прикріпив до них утеплення для своєї квартири. Такі роботи ОСОБА_2 здійснив без погодження із сусідами, та не виконав вимогу позивачки зняти утеплення. Оскільки ОСОБА_2 не привів зовнішню стіну квартири у первісний вид і після звернень позивачки до голови ЖБК та поліції, вона вимушена звернутись до суду.

На підставі вищевикладеного просить суд зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 привести зовнішню стіну будинку за адресою: АДРЕСА_3 , у стан, що передував проведенню робіт з утеплення зовнішньої стіни квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Писаренко Сергій Юрійовичподав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ювілейний Дім», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, а саме шляхом надсилання судової повістки-повідомлення в електронний кабінет підсистеми електронний суд ( т. 2 а.с. 55) до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ювілейний Дім»,

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення, відтак, у разі звернення особи до суду із відповідним позовом важливим є встановлення факту порушення, невизнання або оспорювання прав позивача, зокрема наявність перешкод у реалізації своїх повноважень щодо належного йому майна.Позивачкою не доведено належними і допустимими доказами порушення її прав як власника нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 чи будь-яке пошкодження її майна, а також негативний вплив утеплення зовнішньої стіни квартири відповідача №427 на майно позивачки в перспективі.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 (довідка ЖБК від 05 грудня 1994 року, реєстраційне посвідчення, технічний паспорт квартири) (т.1 а.с.9,11,11-12).

Відповідач ОСОБА_4 мешкає у квартирі АДРЕСА_2 , розташований поверхом нижче, де мешкає позивачка.

На наданих суду світлинах фасаду будинку, як стверджує сторона позивача АДРЕСА_4 , зафіксовано наявність утеплення зовнішньої стіні квартири третього поверху.

На переконання сторони позивача, верхня частина такого утеплення, що знаходиться на частині зовнішньої стіні квартири четвертого поверху, порушує права ОСОБА_1 .

На неодноразові звернення ОСОБА_1 до відділу поліції №5 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції, а саме 18 жовтня 2022 року, 28 листопада 2022 року, 21 лютого 2023 року, начальником поліції №5 було повідомлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалися цивільно-правові відносини, які розглядаються в суді (т.1 а.с.13-16).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна (пункт 1 частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначив поняття спільного майна багатоквартирного будинку - це приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Закон передбачає, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників і співвласник має право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

В п. 1 "Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію", затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 07.06.2017 N 406, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету міністрів України від 20 березня 2019 року № 236 «Про внесення змін до переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» зазначено роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Відповідно до статті 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру) зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. (ст.152 Житлового кодексу України)

За таких обставин, утеплення зовнішньої стіни квартири, як стверджує позивачка АДРЕСА_5 , є правомірним, і відповідає праву власника нерухомого майна на здійснення ремонтних робіт та поліпшень, оскільки роботи з теплової ізоляції введених в експлуатацію житлових будинків не потребують додаткового дозволу і не містять втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування (п.23 «Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406).

Звертаючись до суду з позовом позивачка ОСОБА_1 зазначає, 16 жовтня 2022 року ОСОБА_2 здійснив роботи з утеплення зовнішніх стін квартири АДРЕСА_5 без отримання будь-яких погоджень від сусідів. Утеплювач був розташований не лише на зовнішній стіні квартири ОСОБА_2 , а й був закріплений на зовнішній частині квартири позивачки АДРЕСА_6 , що порушує її права, як власника квартири.. Виявленні порушення фасаду будинку квартири відповідачем не усунуто, тому позивачка звернувся до суду з даним позовом за захистом приватної власності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

У відповідності до ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Таким чином, позивачка зобов`язана довести факт того, що утеплення зовнішніх стін квартири відповідача, прикріплення утеплення якого було, на її думку, в панелях четвертого поверху на 200мм вище міжпанельного шва свідчить про те, що утеплювач був розташований не лише на зовнішній стіні квартири ОСОБА_2 , а й був закріплений частково на зовнішній частині квартири позивачки № 431, порушує її права, як власника об`єкта нерухомого майна, про те, що ці роботи якимись чином завдали шкоди належній їй квартирі, та обґрунтованості захисту її прав лише у такий спосіб, як приведення зовнішнього стану будинку за адресою: АДРЕСА_3 , у стан, що передував проведенню робіт з утеплення зовнішньої стіни квартири АДРЕСА_2 .

Разом з тим, позивачка не довела належними та допустимими доказами, що здійснення утеплення зовнішніх стін квартири відповідача, перешкоджає позивачці у користуванні належній їй на праві власності квартири за адресою АДРЕСА_3 та порушують її права як власника зазначеної квартири . Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження доводів позивачки, що отвори в панелях четвертого поверху, які на її думку на 200мм вище міжпанельного шва і прикріплення до них утеплення якимись чином зазнало позивачкою протиправного впливу на її суб`єктивне право з боку відповідача, чи будь-яке пошкодження її майна внаслідок чого це суб`єктивне право зменшилося або зникло як таке, що таке порушення позбавило її можливості здійснити чи реалізувати своє право.

В свою чергу, підставою для приведення житлового приміщення до попереднього стану є не будь які самовільні роботи з утеплення зовнішньої стіни будинку, а таке, що містить втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи протипожежного захисту чи погіршення технічного стану житлового будинку в цілому та порушення прав інших споживачів, в тому числі мешканців житлового будинку.

Поряд з цим позивачкою також не доведено, що утеплення зовнішньої стіни квартири відповідача призвело до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту.

З огляду на зазначене, судом не встановлено факту порушення, невизнання або оспорювання відповідачем, прав позивача, або здійснення перешкод у реалізації повноважень щодо належного їй майна, як і відсутні докази того, що утеплення зовнішньої стіни квартири відповідача прикріплення утеплення вище на 200мм вище міжпанельного шва призвело до погіршення умов експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку чи в квартирі будинку де мешкає позивачка.

Висновків експертного дослідження з цього питання позивачкою не надано. Питання щодо проведення судово-технічної експертизи не ставилося ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачка не надала належних, достатніх, допустимих та переконливих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а у матеріалах справи немає будь яких доказів, які свідчили б, що дії відповідача призвели до порушення прав позивача, тому судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідачів привести зовнішню стіну будинку за адресою: АДРЕСА_7 у стан, що передував проведенню робіт з утеплення зовнішньої стіни квартири АДРЕСА_2 .

Розглядаючи спір, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Писаренка Сергія Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 07 травня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Кочеткова І.В. Трофимова Д.А.