Справа № 737/133/25
Провадження № 2/737/91/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Рубаненко Н. Ю., за участі секретаря Решітько А. Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради, третя особа приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Пономаренко Є. П., про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування,

учасники справи не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . Відповідно до довідки № 327 від 09.09.2024, виданої виконавчим комітетом Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована на дату смерті за адресою: АДРЕСА_1 , одна.

ОСОБА_2 при житті склала заповіт від 04.07.1995, посвідчений державним нотаріусом Куликівської державної нотаріальної контори, за яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла позивачу - ОСОБА_1 .

Після смерті матері він звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П., яким була заведена спадкова справа № 66/2023.

В складі спадщини, яка залишилась після померлої матері є житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який був збудований ще померлою бабусею по лінії батька позивача - ОСОБА_3 за життя. Проте, за життя вона не оформила правовстановлюючих документів на нього.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , при житті склала заповіт від 08.12.1983, посвідчений державним нотаріусом Куликівської державної нотаріальної контори, за яким на випадок своєї смерті все своє майно, яке на день її смерті виявиться їй належним заповіла ОСОБА_2 .

Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренко Є. П. 29 листопада 2024 року видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовивши позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючого документу.

Інших спадкоємців, крім позивача, на вищезазначене спадкове майно немає.

Просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 .

Позовна заява надійшла до суду 14.02.2025. Ухвалою головуючого судді від 24.02.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 21.03.2025. Ухвалою суду від 21.03.2025 справу було призначено до судового розгляду на 29.04.2025.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлений належним чином, при пред`явленні позову заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов визнає, просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради.

Приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Пономаренком Є. П. надана заява про розгляд справи без його участі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 66/2023, наданої приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Пономаренком Є. П. щодо майна померлої ОСОБА_2 , суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_1 його матір`ю значиться ОСОБА_2 (а.с. 8).

ОСОБА_2 померла в с. Дрімайлівка Чернігівського району Чернігівської області ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Згідно з довідкою Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області№ 327 від 09.09.2024 ОСОБА_2 на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , одна (а.с. 10).

Згідно із заповітом від 04.07.1995, посвідченим державним нотаріусом Куликівської державної нотаріальної контори, на випадок своєї смерті ОСОБА_2 все своє майно заповіла позивачу - ОСОБА_1 (а.с. 74).

Окрім того, на випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила два заповіти посвідчені старостою Дрімайлівського старостинського округу:

- від 09.08.2021, за якими належний їй житловий будинок з господарськими спорудами в селі Дрімайлівка (без зазначення адреси) заповіла ОСОБА_1 (а.с. 66 зворот),

- від 04.09.2019, за яким належні їй державні акти на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповіла своєму онуку ОСОБА_4 (а.с. 66).

За даними спадкової справи № 66/2023 ОСОБА_1 17.05.2023 подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 . ОСОБА_4 від прийняття спадщини відмовився (а.с. 64, 70).

01.11.2023 ОСОБА_1 отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належні ОСОБА_2 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 75-77).

Інформація про інших спадкоємців, які претендують на спадщину ОСОБА_2 в матеріалах спадкової справи та за даними Спадкового реєстру відсутня.

Однак, своєю постановою від 29.11.2024 приватний нотаріус Пономаренко Є. П. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що право власності на цей будинок не зареєстровано (а. с. 30).

Відповідно до технічного паспорту на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , він має наступну характеристику: житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а1, сараї В-1, в-1, погріб Б, рік побудови 1960 (с. 18-20). Відомості щодо самочинного будівництва відсутні.

Згідно з витягами з погосподарських книг Дрімайлівської сільської ради на 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015, 2016-2020, 2021-2025 роки, житловий будинок по АДРЕСА_1 перебував у особистій власності господарства, головою якого до 1993 року була ОСОБА_3 , а з 1993 року ОСОБА_2 (а.с. 11-17).

Державний нотаріус Куликівської державної нотаріальної контори 08 грудня 1983 року посвідчив заповіт ОСОБА_3 , яка все свої мано, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповіла ОСОБА_2 (а.с. 34).

ОСОБА_3 померла в селі Дрімайлівка ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 34).

Згідно з довідкою Дрімайлівського старостинського округу від 19.02.2025 № 159 ОСОБА_2 фактично вступила в управління спадковим майном після смерті своєї свекрухи ОСОБА_3 , постійно проживала, була зареєстрована та здійснювала утримання та ремонт житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 38).

У відповідності до довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» б/н від 18.11.2024, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване (с. 28).

Відповідно до ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 рок у визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні.

Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

До часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затвердженої 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до вищезазначеної Інструкції (втратила чинність) державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Відповідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07. 02 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» необхідно мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Однак, необхідно розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Згідно з п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що в разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить законним правам, свободам чи інтересам інших осіб та є підставою для задоволення позовних вимог.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає встановленим, що будинок АДРЕСА_1 об`єктивно існує як об`єкт нерухомого майна, має технічні характеристики житлового будинку та має визначену вартість. Мати позивача ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті забудовника ОСОБА_3 та на підставі заповіту набула права власності на нього. Однак, спадкодавці ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за життя не зареєстрували право власності на будинок, у тому числі і через відсутність відповідного законодавчого регулювання на день відкриття спадщини 23 січня 1993 року. ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_2 за заповітом у встановленому законом порядку, однак не може оформити свої спадкові права у позасудовому порядку через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, у зв`язку з чим його право власності підлягає судовому захисту шляхом задоволення заявленого позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв.м, житловою площею 30,9 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами (житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а1, сараї В-1, в-1, погріб Б) в порядку спадкування за заповітом за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 матір`ю ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 29.04.2025.

Суддя Н. Ю. Рубаненко