Справа № 199/507/25
(2/199/1991/25)
Рішення

Іменем України

24 квітня 2025 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська, в складі:

головуючого судді - Кошлі А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання Кахикало А.С.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з цивільним позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідач) в якому просить стягнути на його користь з відповідача грошові кошти у розмірі 30 000,00 доларів США, переданих на зберігання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в березні 2024 року від продажу транспортних засобів він отримав грошові кошти в розмірі 1 186 000 грн., які того ж місяця конвертував у 30 000,00 доларів США. Через небезпечну ситуацію у м.Дніпро, через регулярні відключення електроенергії та обстріли не жив за однією адресою, фактично жив на два місця, тому зберігати значні кошти в одному місці є ризикованим. Відповідач запропонував зберігати кошти у нього, у зв`язку з чим влітку 2024 року за усною домовленістю позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 30 000,00 доларів США на зберігання. 10.10.2024 року ОСОБА_2 було направлено письмову вимогу про повернення коштів до 10.11.2024 року, проте станом на час звернення до суду кошти не повернуто.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що від продажу транспортних засобів отримав кошти які конвертував у долари США, проте квитанції відсутні, так як і пунктах обімну їх не дають. За усною домовленістю передав грошові кошти на зберігання, жодних розписок не робили так як довіряв відповідачу. Оскільки грошові кошти передані на зберігання відповідач не повернув просить стягнути їх.

Відповідач в судовому засіданні заперечень на позов не надав, зазначив, що в рамках кримінального провадження № 0000306 було вилучено грошові кошти, які перебували на зберіганні. На даний час не має можливості їх повернути.

Заслухавши пояснення осіб які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи встановлено наступне.

10.10.2024 року ОСОБА_2 від ОСОБА_1 вручено вимогу, в якій просить до 10.11.2024 року повернути його кошти у розмірі 30 000,00 доларів США, які передані на зберігання за усною домовленістю.

Згідно договору купівлі-продажу тз від 09.03.2024 року позивачем здійснено продаж автомобіля ціною 500 000,00 грн., згідно договору від 02.03.2024 року позивачем продано транспортний засіб ціною 224000,00 грн., згідно договорів від ,09.03.2024 року реалізовано передані позивачем на комісію транспортні засоби ціною 231000,00 грн. кожен, всього на загальну суму 1 186 000 грн. Водночас жодних відомостей на підтвердження розрахунків до суду не надано.

Як вказує позивач ним здійснено конвертацію вказаної суми в долари США 30 000,00, проте жодних доказів на підтвердження вказаного факту також не надано.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В даній справі позивач зазначає про те, що між ним та відповідачем було укладено договір зберігання, в усній формі, з підстав довіри останньому. Водночас позовні вимоги викладено у форі стягнення.

Згідно п. 1 ч. 2ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч.1ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 4 статті 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Як визначено ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Водночас п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачано, що у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповдіно до ч. 1 ст. 942 ЦК України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Відповдіно до ч. 1 ст. 943 ЦК України зберігач зобов`язаний виконувати свої обов`язки за договором зберігання особисто.

Відповдіно до ч. 1 ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповдіно до ч. 1 ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Як вказано вище, обов`язки зберігача виникають у разі укладання договору зберігання. Сторона яка вказує на порушення її прав повинна довести факт укладення договору зберігання, його реальність та невиконання іншою стороною.

Матеріалами справи не підтверджено та позивачем не доведено факт укладення між ним та відповідачем договору зберігання, оскільки письмова форма такого договору на суму, про яку вказує позивач повинна була дотримана згідно норм ЦК України. Окрім того, в даному випадку позивачем також не доведено існування предмету зберігання речі (грошових коштів 30 000,00 дол.США). Недотримання сторонами договору обов`язкових норм ЦК України не може безальтернативно створювати умови, за яких сторона яка заявляє про порушення умов договору іншою стороною не буде вчиняти дій направлених на доказування як факту так і предмету договору. Тягар доказування лягає на сторону яка звертається до суду, як і ризик настання негативних наслідків пов`язаних з недотриманням чинного законодавства сторонами і момент укладення договору. Відносини довіри не можуть підміняти правові норми регулювання у разі вчинення правочинів.

Щодо відсутності заперечень з боку відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Відповідач письмову заяву про визнання позову суду не подавав, відсутність заперечень не може розцінюватись як визнання позову, окрім того, навіть за наявності письмової заяви відповідача таке визнання позову, на думку суду буде суперечити вимогам цивільного законодавства, так як формальне визнання позову не може підміняти правове регулювання спірних правовідносин реальність яких не доведена під час розгляду справи.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх доказів, які б доводили обставини, на які він посилається в обґрунтування позову.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 05.05.2025 року.

Суддя А.О. Кошля

05.05.2025