ПОСТАНОВА

Іменем України

22 квітня 2025 року м. Кропивницький

справа № 941/521/24

провадження № 22-ц/4809/503/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2024 року у складі головуючого судді Шаєнко Ю. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень і рішення суду першої інстанції.

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило:

1) стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №2778 від 19 грудня 2019 року в сумі 100 458, 72 грн, яка складається з:

- заборгованості по тілу кредиту 61 212,98 грн;

-простроченої заборгованості по відсоткам 94,96 грн;

- простроченої заборгованості по комісії 36 632,70 грн;

- збитки від інфляції 2 165,90 грн;

- 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 352,18 грн.

2) стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 570 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19 грудня 2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (далі АТ «Банк Кредит Дніпро») та відповідачем було укладено кредитний договір №2778 у відповідності до якого останній отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 19 грудня 2024 року.

Після підписання кредитного договору ОСОБА_1 власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена кредитним договором.

Відповідно до виписки по особистому рахунку відповідача, АТ «Банк Кредит Дніпро» перерахувало кредитні кошти на особистий рахунок боржника як це передбачено умовами Кредитного договору.

15 грудня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право Нового кредитора до відповідача за кредитним договором.

Позивач зазначає, що враховуючи санкції ст. 625 ЦК України заборгованість відповідача становить 100 458, 72 грн, з яких:

-61 212,98 грн - заборгованість по тілу кредиту;

-94, 96 грн - прострочена заборгованість по відсоткам;

-36 632,70 грн - прострочена заборгованість по комісії;

-2165, 90 грн - збитки від інфляції;

-352, 18 грн - 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Представник відповідача адвокат Стрижак І. О. подала до суду заяву, в якій просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначила, що здійснений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам законодавства, а тому не може бути прийнятий судом. Крім того, представник просила суд застосувати строк позовної давності. Так, перебіг строку позовної давності за кредитним договором розпочався з моменту прострочення, тобто з лютого 2020 року, враховуючи зазначене, сторона відповідача вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (а.с.200-202).

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2024 року залишено без задоволення позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав, що здійснений позивачем розрахунок про наявну заборгованість за кредитним зобов`язанням, не відповідає вимогам законодавства, є протиправним, а тому не може бути прийнятим судом як доказ по справі. Крім того, суд зазначив, що визначити розмір заборгованості, можливо лише після закінчення дії воєнного стану, коли здійснення такого розрахунку не суперечитиме нормам чинного законодавства.

Також вказано, що позивачем пропущено строк позовної давності, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2024 року та ухвалення нового про задоволення позовних вимог. Крім того в апеляційній скарзі заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 6 056 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №2778 від 19.12.2019 останній платіж за Кредитним договором було здійснено відповідачем 20.03.2020. Отже, строк позовної давності у три роки відраховується з 20.04.2020 (моменту, коли відповідач перестав виконувати свої зобов`язання).

Посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та введення в Україні воєнного стану зазначає, що строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Крім того зазначив, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а тому позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» підлягають задоволенню.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що згідно вимог ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Участь учасників справи в суді апеляційної інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України (а.с.246-247).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звернувшись до суду із цим позовом, ТОВ Цикл Фінанс просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №2778 від 19 грудня 2019 року в сумі 100458, 72 грн, яка складається з:

- заборгованості по тілу кредиту 61 212,98 грн;

-прострочена заборгованість по відсоткам 94,96 грн;

- прострочена заборгованість по комісії 36 632,70 грн;

- збитки від інфляції 2 165,90 грн;

- 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 352,18 грн.

Станом на час подання позовної заяви зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів за вказаним кредитним договором відповідачем не виконано.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується, що 19 грудня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2778, відповідно до умов якого, АТ «Банк Кредит Дніпро» надало клієнту на споживчі цілі фінансовий кредит у сумі 62 620 грн, на строк 60 місяців з кінцевою датою повернення 19 грудня 2024 року, щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 19.12.2019 по 18.04.2021 3% від суми кредиту, з 19.04.2021 по 18.07.2022 2,5% від суми кредиту, з 19.07.2022 по 18.10.2023 1,5% від суми кредиту, з 19.10.2023 по 19.12.2024 0,925% від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується в наступному розмірі: на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість 56,0% річних; позичальник повинен був сплачувати банку кредит, нараховані проценти, комісію й виконати інші зобов`язання на умовах та в строки, що визначені в договорі та графіку платежів (щомісячні ануїтетні платежі) (а.с.17).

Розділом 2 договору визначено порядок погашення заборгованості за договором.

Так, у п. 2.1. договору зазначено, що платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів.

Відповідно до п.2.2. договору дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначені в графіку платежів, який викладений в розділі 4 договору.

В розділі 4 договору зазначений графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором, де щомісячні платежі визначені з 19.12.2019 по 19.12.2024, визначена щомісячна сума платежу за кредитом, яка складається з суми кредиту, процентів за користування кредитом, та платежів за додаткові та супутні послуги (за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту, інші послуги банку).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 14.12.2021 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складає: 97 940, 64 грн, яка складається з: залишок простроченого кредиту 62 212,98 грн, залишок прострочених відсотків 94, 96 грн, залишок прострочених комісій 36 632,70 грн (а.с.55-58).

Випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 19 грудня 2019 року по 14 грудня 2021 року підтверджується факт користування відповідачем кредитними коштами, а також внесення ним коштів на часткове погашення кредитної заборгованості (а.с.59-174, 35-54).

Відповідно до умов договору факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» фактор (ТОВ «Цикл Фінанс») передає грошові кошти в розпорядження клієнта (АТ «Банк Кредит Дніпро») за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами (Портфель Заборгованості) (а.с. 24-30).

З витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 є в переліку за № 7494 та має заборгованість за кредитним договором № 2778 у розмірі 97 940, 64 грн (а.с. 16).

Встановивши, що ТОВ «Цикл Фінанс» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору, а ОСОБА_1 прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом його підписання, однак останній у порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 61 212,98 грн, 94,96 грн простроченої заборгованість по відсотках, а також збитки від інфляції у розмірі 2 165, 90 грн та 3% річних у розмірі 352,18 грн (за період з 15.12.2021 по 23.02.2022).

Однак апеляційний суд вважає безпідставними вимоги про стягнення з відповідача комісії у розмірі 36 632, 70 грн, з огляду на таке.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У кредитному договорі від 19 грудня 2019 року №2778, укладеному між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту: з 19.12.2019 по 18.04.2021 3% від суми кредиту, з 19.04.2021 по 18.07.2022 2,5% від суми кредиту, з 19.07.2022 по 18.10.2023 1,5% від суми кредиту, з 19.10.2023 по 19.12.2024 0,925% від суми кредиту.

Однак у вказаному кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину.

Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, пунктах 33.4.-33.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.

Ураховуючи вищезазначене, відсутні підстави для стягнення з відповідача простроченої заборгованості по комісії у сумі 36 632, 70 грн, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Колегія суддів враховує, що відповідач не надав своїх обґрунтованих заперечень щодо відсутності заборгованості перед позивачем, лише вказав на неправильність розрахунку заборгованості, однак свого розрахунку не надав.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» у цій справі підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №2778 від 19 грудня 2019 року в сумі 63 826, 02 грн, яка складається з:

- 61 212,98 грн заборгованість по тілу кредиту;

- 94,96 грн прострочена заборгованість по відсоткам;

- 2 165,90 грн збитки від інфляції;

- 352,18 грн 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Щодо застосування строку позовної давності, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні.

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Такий неодноразово продовжувався та діяв до 24:00 год. 30 червня 2023 року.

Відповідно до пунктів 12, 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З 24 лютого 2022 року в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (з наступними змінами). Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Ураховуючи наведене, позивач звернувся до суду з вимогами про захист свого цивільного права у межах строку позовної давності.

Стосовно витрат на правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій слід зазначити наступне.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Правова допомога у цій справі позивачеві у суді першої інстанції надавалася адвокатом Дорошенко М. А. на підставі договору про надання правничої допомоги №16/05 від 16 травня 2023 року (а.с.179-182).

У п.3.1 договору вказано, вартість послуг за надання правничої допомоги визначається сторонами у додатку №1 до цього договору.

На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано акт приймання-передачі №136 від 08 травня 2024 року, в якому вказано вартість послуг адвоката 7 570 грн, рахунок фактуру №136 від 08 травня 2024 року та платіжну інструкцію №6158 від 09 травня 2024року (а.с.11,12,15).

Крім того, апелянтом в апеляційній скарзі заявлено про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 6 056 грн.

На підтвердження витрат, понесених позивачем на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, до апеляційної скарги долучено договір про надання правничої допомоги №16/05 від 16 травня 2023 року, укладений між ТОВ «Цикл Фінанс» та адвокатом Дорошенко М. А., ордер про надання правничої допомоги серії АІ №1494228 від 10 травня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг №688 від 30 грудня 2024 року, рахунок-фактуру №688 від 30 грудня 2024 року та платіжну інструкцію про оплату 6 056 грн (а.с.218,220,221).

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу понесену стороною позивача у суді першої та апеляційної інстанції колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін) та пропорційності відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, співмірність та пропорційність розміру судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4 806, 95 грн витрат на правничу допомогу понесену стороною позивача в суді першої інстанції та 3 845, 56 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, що є співмірним та пропорційним відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи викладене вище, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

З урахуванням зазначеного, стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» підлягає заборгованість за кредитним договором № 2778 від 19 грудня 2019 року в сумі 63 826, 02 грн, яка складається з:

- 61 212,98 грн заборгованість по тілу кредиту;

- 94,96 грн прострочена заборгованість по відсоткам;

- 2 165,90 грн збитки від інфляції;

- 352,18 грн 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Вимоги щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» простроченої заборгованості по комісії в сумі 36 632,70 грн не підлягають задоволенню за їх безпідставністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за поданння позовної заяви в розмірі 1 538, 25 грн та апеляційної скарги в розмірі 2 307, 33 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги задоволено на 63,5%).

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесену ТОВ «Цикл Фінанс» в суді першої інстанції в розмірі 4 806, 95 грн та в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 845, 56 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» () заборгованість за кредитним договором № 2778 від 19 грудня 2019 року в сумі 63 826, 02 грн, яка складається з:

- 61 212,98 грн заборгованість по тілу кредиту;

- 94,96 грн прострочена заборгованість по відсоткам;

- 2 165,90 грн збитки від інфляції;

- 352,18 грн 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України.

У задоволенні стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» простроченої заборгованості по комісії в сумі 36 632,70 грн відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» () витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 538, 25 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 806, 95 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» () витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 307, 33 грн та витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 845, 56 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 02.05.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко