Справа №295/1591/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючої судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судових засідань Гарбар Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи "Житомирський обласний центр контролю і профілактики хвороб МОЗ України"

про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 22.09.2023 по 30.10.2023, в сумі 34 663,59 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що перебувала у трудових відносинах з Державною установою "Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України", після перейменування - Державна установа "Житомирський обласний центр контролю і профілактики хвороб МОЗ України", з 01.03.2019 по 14.07.2022, працюючи на посаді провідного юрисконсульта за зовнішнім сумісництвом.

Наказом №192-ос від 14.07.2022 позивача незаконно, з підстав, які не передбачена чинним законодавством України, було звільнено з посади за ст.43-1 КЗпП України.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 24.05.2023 позивача було поновлено на роботі в Центрі на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення (за зовнішнім сумісництвом), стягнуто на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 191 982,96 грн, без урахування обов`язкових податків на доходи фізичних осіб та сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування та моральну шкоду в сумі 7000,00 грн. Також судом постановлено окрему ухвалу щодо протиправних дій посадових осіб Центру. Не погодившись із рішенням та окремою ухвалою суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Житомирського апеляційного суду. Постановою Житомирського апеляційного суду від 21.09.2023 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення та окрему ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 24.05.2023 залишено без змін.

Позивач вказує, що після поновлення її на роботі відповідачем було виплачено їй середньомісячний заробіток за 1 місяць в сумі 15740,82 грн. Позивач вказує, що рішення суду набрало законної сили та підлягало виконанню з дня винесення постанови апеляційною інстанцією 21.09.2023. Також зазначає, що при розгляді справи №295/9659/22 відповідач надав до суду довідку про середній заробіток і нарахування середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу проводилося судом саме із даного розрахунку. Враховуючи, що після поновлення на роботі позивач жодного дня не працювала в Центрі і не отримувала заробітної плати, а згідно абз.7 Порядку №100 "Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду", при розрахунку середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення суду середньоденна заробітна плата становить 888,81 грн.

Згідно з довідкою відповідача від 27.10.2023 №10/002847 середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до постанови Житомирського апеляційного суду по справі №295/9659/22 з урахуванням обов`язкових податків на доходи фізичних осіб становить 154 546,27 грн, але частину середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць (серпень 2022 року) у розмірі 15740,82 грн було виплачено 31.05.2023. Також, 30.10.2023 відповідачем було перераховано на зарплатний картковий рахунок позивача 138 805,45 грн. Посилаючись на вказане, позивач вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду становить з 22.09.2023 по 30.10.2023 - 39 к.д. х 888,81 грн = 34 663,59грн.

Відповідач, у свою чергу, подав відзив на позовну заяву (а.с.34-37), в якому просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Правова позиція відповідача зводиться, зокрема, до того, що судове засідання в Житомирському апеляційному суду проводилось без участі представника ДУ "Житомирський ОЦКПХ МОЗ". Постанова Житомирського апеляційного суду від 21.09.2023 була оприлюднена 27.09.2023 (за відомостями порталу Судова влада). 29.09.2023 за заявою ДУ "Житомирський ОЦКПХ МОЗ" було видано повний текст постанови суду, вона була належним чином зареєстрована в Центрі в кінці дня (копія додається), при тому 30.09.2023 та 01.10.2023 були вихідними днями.

03.10.2023 всі необхідні документи для виплати стягнутих коштів були передані Державній казначейській службі України. В подальшому Центр не міг прийняти жодних рішень про час фактичної виплати стягнутих коштів. Кошти були виплачені згідно чинного законодавства, виходячи з норм права, які регулюють роботу Державної казначейської служби України.

Згідно з платіжною інструкцією, наданою відділом бухгалтерського обліку та звітності ДУ "Житомирського ОЦКПХ МОЗ" від 03.10.2023 №2639 було зареєстровано платіж №298194712 в органах ДКСУ від 03.10.2023 за призначенням - перерахунок середнього заробітку за час відсторонення від роботи за постановою апеляційного суду 21.09.2023 №295/9659/22, наказ №261-ос від 29.09.2023 в сумі 138805,45 грн.

Відповідач зауважує, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

У відзиві також вказано, що ОСОБА_1 не зверталась до органів ДВС щодо виконання судового рішення, оскільки воно було виконано в добровільному порядку, а відтак безпідставним є її посилання на порушення будь-яких строків його виконання. Позиваечм не надано будь-яких доказів що стосуються відмови виконувати рішення суду та не наведено фактів умислу з метою затримки виконання відповідного судового рішення.

Відповідач також не погоджується з тим, що позивач відносить зазначений спір до трудових спорів, оскільки у позові вказано норми КЗпПУ, зокрема, ст.221, 231, 233, 236, водночас, жодна із вказаних норм не регулює відносини між сторонами спору, адже предметом позову є конкретно строк виконання судового рішення, а не виплата заробітної плати за час вимушеного прогулу.

При цьому, відповідач проосить врахувати наступні обставини: ОСОБА_1 була звільнена наказом від 14.07.2022 №192-ос, в подальшому поновлена на роботі за рішенням суду наказом від 25.05.2023 №147-ос. 29.09.2023 було видано наказ №260-ос про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням, даний наказ було скасовано та звільнено остаточно відповідача 07.11.2023 наказом №295-ос. За цей період відповідач не виходила на роботу та не отримувала заробітної плати. Все вищевикладене свідчить про те, що позивач не могла і, як зазначено в самому позову, не розраховувала на отримання заробітної плати за вказаний нею в позові період.

У відповіді на відзив на позовну заяву ОСОБА_1 зазначила, що 29.09.2023 вона була звільнена з роботи за наказом №260-ос "Про звільнення зовнішнього сумісника ОСОБА_2 ". На момент звільнення з роботи рішення суду, яке набрало законної сили, не було виконано. Позивач вважає, що при звільненні її з роботи 29.09.2023 відповідач мав провести повний розрахунок при звільненні і виплатити усі суми, які їй належали на день звільнення, зокрема, і заборговану заробітну плату при поновленні її на роботі за рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 24.05.2023.

Посилаючись на ст.116 КЗпП України, позивач вказує, що відповідно до довідки відповідача від 27.10.2023 №10/002847 (яка є в матеріалах справи), станом на 01.10.2023 - на момент її звільнення з роботи, відповідач не провів з нею кінцевого розрахунку та не виплатив заборгованої заробітної плати по рішенню суду на суму 146797,85 грн. Оскільки виплата була проведена лише 30.10.2023, що підтверджується доказами, які є в матеріалах справи, то за час затримки виконання рішення суду, яке стосується трудового спору про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, відповідач має виплатити середній заробіток.

Викладені у відзиві на позов посилання відповідача на постанови КМУ позивач вважає безпідставними, а також зауважує на неправильне зазначення призначення платежу при перерахуванні їй коштів платіжною інструкцією №2639.

Також, у письмових поясненнях (а.с.103-121) позивач послалась на практику Верховного Суду, за якою посилання сторони у справі в обгрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, не повинно прийматися до уваги судами (постанова Верховного Суду від 29.11.2019 у справі №8055043/15-а).

Позивач також вказала, що була поновлена на роботі за рішенням Богунського районного суду м.Житомира 24.05.2023 і з того часу, до моменту звільнення з роботи, тобто, до моменту видання наказу 260-ос від 29.09.2023 про звільнення з 01.10.2023 не працювала, але за нею зберігалося місце роботи (посада): три місяці перебувала у відпустці без збереження заробітної плати - з 25.05.2023 по 25.08.2023; із 28.08.2023 по 29.09.2023 хворіла, що підтверджується листками непрацездатності; вказані періоди виключаються з розрахункового періоду.

Позивач вказує, що звільнення її з роботи було проведено 29.09.2023. За режимом роботи центру 01.10.2023 був вихідним днем, водночас, виплата всіх сум має проводитись не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Оскільки фактичне звільнення було проведено 29.09.2023 та припинені усі відносини із відповідачем саме з цієї дати - виплачено кінцевий розрахунок і видана про це довідка, то при обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку середньомісячного заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні враховується нарахована заробітна плата у травні 2023 року.

Позивач також посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19, за яким середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.

Вказує також, що відповідно до постанови Верховного Суду від 18.08.2022 у справі №560/7496/20 , до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (ст.236 КЗпП).

Оскільки питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною вимогою і вирішується судами за наслідками вирішення питання про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, то затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу при набранні ним законної сили є підставою для застосування положень статті 236 КЗпП України.

В ході розгляду справи в судовому засіданні за її участі позивач у своїх поясненнях позов підтримала повністю та просила задовольнити, з підстав викладених у заявах по суті справи.

Представник відповідача Куца О.О. у судовому засіданні за її участі заперечила проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві; у позові просила відмовити.

В судове засідання, яким закінчується розгляд справи, представники сторін не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до наказу, виданого Державною установою "Житомирський обласний центр контролю і профілактики хвороб МОЗ України" № 192-ос від 12.07.2022 ОСОБА_1 звільнено з 13.07.2022 з посади провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення за зовнішнім сумісництвом відповідно до ст. 7, ст.43 КЗпП України, п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ організацій від 28.06.1993 № 43 (зареєстроване Міністерством юстиції України від 30.06.2022 №76) у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником. Зобов`язано відділ бухгалтерського обліку провести кінцевий розрахунок та виплатити компенсацію за 59 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 01.03.2019 по 13.07.2022.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від №295/9659/22 за позовом ОСОБА_3 до Державної установи "Житомирський обласний центр контролю і профілактики хвороб МОЗ України" про визнання незаконним наказу про звільнення, його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, ухвалено: скасувати наказ № 192-ос від 12.07.2022 "Про звільнення з роботи" ОСОБА_1 з посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення Державної установи "Житомирський обласний центр контролю і профілактики хвороб МОЗ України"; поновити ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення Державної установи "Житомирський обласний центр контролю і профілактики хвороб МОЗ України" за зовнішнім сумісництвом з 14.07.2022; стягнути з Державної установи "Житомирський обласний центр контролю і профілактики хвороб МОЗ України" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2022 по 24.05.2023 в сумі 191982,96 грн без урахування обов`язкових податків на доходи фізичних осіб та сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи; стягнути з Державної установи "Житомирський обласний центр контролю і профілактики хвороб МОЗ України" на користь ОСОБА_1 7000,00 грн моральної шкоди; стягнути з Державної установи "Житомирський обласний центр контролю і профілактики хвороб МОЗ України" на користь ОСОБА_1 992,40 грн судового збору"; стягнути з Державної установи "Житомирський обласний центр контролю і профілактики хвороб МОЗ України" на користь держави 1989,83 грн судового збору; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Окрім того, того ж дня у справі №295/9659/22 Богунським районним судом міста Житомира постановлено окрему ухвалу стосовно порушення вимог законодавства, які містять ознаки кримінальних правопорушень, а саме для перевірки в рамках кримінального провадження наявності ознак складу злочину, передбаченого ст. 384 КК України. Окрему ухвалу у справі №295/9659/22 з додатками направлено до Головного управління Національної поліції у Житомирській області для вирішення питання про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.384 КК України та початку досудового розслідування за викладеними у Окремій ухвалі обставинами.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 21.09.2023 у справі №295/9659/22 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, рішення Богунського районного суду м.Житомира від 24.05.2023 залишено без змін. Постанова набрала законної сили з дня її прийняття, повний текст постанови складено 26.09.2023.

Як вбачається з інформації про рух коштів на рахунку ОСОБА_1 (а.с.21), 30.10.2023 на рахунок позивача зараховано 138805,45 грн з призначенням платежу "Середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно постанови".

Надаючи правову оцінку заявленим у справі позовним вимогам та встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до положень частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною сьомою статті 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Зі змісту статей 24, 31, ч.5 статті 235 КЗпП України, негайне виконання рішення суду означає обов`язок, а не право власника, не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов`язків. А добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Також за змістом статті 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка» (синонім зволікання), за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-435цс15.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Оскільки поновлення на роботі це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, то правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади); здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням; поновлення неперервного стажу роботи тощо.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти таких висновків.

Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Невиконання ж судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.08.202 у справі № 6560/7496/20 (адміністративне провадження № К/9901/42336/21) зазначено, що до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі(ст. 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідачем не вжито заходів для негайного виконання рішення суду, а тому позивач вважає, що на підставі вимог ст.236 КзпП України, має право на середній заробіток за період з 22.09.2023 по 30.10.2023, в сумі 34 663,59 грн.

При цьому, посилаючись на норму ст.236 КЗпП та на практику застосування даної норми Верховним Судом (наводилась вище при викладенні змісту заяв позивача по суті справи та пояснень), позивач стверджувала про застосування даної норми у відносинах між сторонами у цій справі щодо несвоєчасного виконання відповідачем рішення суду у справі №295/9659/22 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд не погоджується з таким розумінням позивачем норми ст.236 КЗпП і таким трактуванням висновків Верховного Суду, на які посилалась ОСОБА_1 , щодо правовідносин сторін у справі.

Так, суд виходить з того, що в матеріалах справи міститься наказ №147-ос "Про поновлення на роботі ОСОБА_2 за рішенням суду" від 25.05.2023 (а.с.44), за яким: скасовано наказ №192-ос від 12.07.2022 "Про звільненння з роботи" ОСОБА_1 з посади провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення Дежавної установи "Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України"; поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення Деожавної установи "Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України" за зовнішнім сумісництвом з 14.07.2022; наказано головному бухгалтеру провеси нарахування та здійснити виплату ОСОБА_1 у розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць; провести відповідні нарахування податків та обов`язкових платежів від присуджених сум.

Таким чином, наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі було видано наступного дня після оголошення рішення Богунського районного суду м.Житомира від 24.05.2023 у справі №295/9659/22, тобто, з дотриманням встановлених законодавцем вищенаведених вимог КЗпП України.

Факт поновлення на роботі 25.05.2023 підтвердила також позивач у заявах по суті справи та поясненнях, водночас, зазначила, що після поновлення на роботі фактично посадових обов`язків не виконувала, з огляду на перебування з 25.05.2023 по 25.08.2023 у відпустці без збереження заробітної плати та із 28.08.2023 по 29.09.2023на лікарняному.

Отже, оскільки відповідачем як роботодавцем не було допущено затримки у виконанні рішення про поновлення на роботі(що є визначеною статтею 236 КЗпП України умовою для застосування цієї норми), підстави для застосування у правовідносинах сторін приписів статті 236 КЗпП України - відсутні.

Так, у пункті 33 постанови від 30 .05.2024 у справі № 340/1334/22 Верховний Суд (у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду) наголосив, що "затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки. У цьому контексті Суд зауважив, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі."

Відтак, за встановлених судом обставин даної справи, враховуючи, що факту затримки виконання рішення Богунського районного суду м.Житомира від 24.05.2023 у справі №295/9659/22 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі не встановлено, підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за період з 22.09.2023 по 30.10.2023, в сумі 34 663,59 грн, та відповідно, для задоволення позовних вимог - відсутні.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 77, 82, 83, 89, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Державної установи "Житомирський обласний центр контролю і профілактики хвороб МОЗ України" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державна установа "Житомирський обласний центр контролю і профілактики хвороб МОЗ України", адреса: м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, 64, .

Суддя Т.А. Воробйова