ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді БондарЯ.М.

Суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

Секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Розумовський Олександр Сергійович, на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 грудня 2024 року, ухвалене суддею Хаустовою Т.А., повне судове рішення складено 30 грудня 2024 року,

УСТАНОВИВ

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 07 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №773М-07, відповідно до якого банк надав кредит ОСОБА_3 з кінцевим терміном повернення 07 грудня 2014 року у розмірі 70 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості. Поручителями по виконанню позичальником зобов`язань за договором виступили ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Договори поруки були укладені 07 грудня 2007 року між позивачем та відповідачами.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2010 року №2-9809/10, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 20 квітня 2011 року, задоволено позов банку та солідарно стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2007 року в сумі 57 606,33 доларів США. Вказане рішення суду відповідачами не виконане.

У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на свою користь 3 624 доларів США, яка складається з суми 3% річних згідно з ч.2 ст.625 ЦК України за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором №773М-07 від 07 грудня 2007 року та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 грудня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволені.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 3% річних за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором №773М-07 від 07 грудня 2007 року в сумі 3 624 (три тисячі шістсот двадцять чотири) доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 1 514,00 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять грн. 00 коп.).

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 1 514,00 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять грн. 00 коп.).

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2025 року по справі № 243/10479/24 заяву ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Розумовський Олександр Сергійович, за участю заінтересованих осіб: Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 грудня 2024 року у справі №243/10479/24 залишено без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Розумовський, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу і сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір.

При цьому, представник відповідача зазначає, що відповідач 2 ОСОБА_2 , який мешкав у АДРЕСА_1 помер 10 років назад, що відомо відповідачу 1 ОСОБА_1 , проте суд першої інстанції не перевірив цю інформацію та у разі її підтвердження мав би закрити провадження у справі щодо відповідача ОСОБА_2 .

Звертає увагу на те, що паспорт ОСОБА_2 серія НОМЕР_1 знайдено серед вкрадених та втрачених. Отже, відсутня інформація чи взагалі живий ОСОБА_2 , а також до позову взагалі доданий документ який посвідчує ОСОБА_2 , який є втрачений або викрадений.

Вказує, що відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. З 20 квітня 2011 року до теперішнього часу Позивач не звертався з заявою про виконання судового рішення ні до померлого чоловіка ОСОБА_3 , ні до ОСОБА_2 , ні до ОСОБА_1 , що ставить під сумнів законність позовних вимог. Внаслідок даних обставин ОСОБА_1 була позбавлена можливості надати відзив у справі.

Також представник відповідача вважає, що рішення передчасне, оскільки суд першої інстанції не надав Відповідачу-1 строк для подання відзиву, що є грубим порушенням зі сторони суду.

Окрім того, представник відповідача зазначає, що позивачем до позову додано ряд документів, однак позивач до позовної заяви не додає жодного доказу, що з 20 квітня 2011 року по теперішній час у примусовому порядку стягував грошові кошти за кредитним договором на виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2010 року у справі №2-9809-10, яким задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та солідарно стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2007 року в сумі 57 606,33 доларів США.

Вказує, як можна нараховувати 3 відсотки річних, коли з 20 квітня 2011 року по теперішній час взагалі не стягувались грошові кошти по рішенню суду.

Зазначає, що у даному випадку Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просить солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3 % річних за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором №773М-07 від 07 грудня 2007 року в сумі 3624 (три тисячі шістсот двадцять чотири) доларів США. 3 % річних нараховані на задавнену вимогу, оскільки строк виконання зобов`язань відповідачів по кредитним договорам було змінено, у зв`язку з чим перебіг позовної давності щодо стягнення основної заборгованості розпочався на тридцятий день з дня отримання вимог; Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) не пред`явило.

Вказує, що суд не звернув увагу, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відмовити в зв`язку з тим, що позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Дана позиція повністю ґрунтується на послідовній практиці Верховного Суду викладеній у постанові від 23 листопада 2022 року у справі №285/3536/20 (провадження №61-261св22) електронне посилання на постанову https://reyestr.court.gov.ua/Review/107632173. Також, вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №442/398/15-ц (провадження №61-1503св19) електронне посилання на постанову https://reyestr.court.gov.ua/Review/88461067. Також, вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №602/140/23 (провадження №61-13364 св 24) електронне посилання на постанову https://reyestr.court.gov.ua/Review/124630056.

Отже, ключовим у даній справі є те, що тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: (1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; (2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; (3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Вказує, що суд вищезазначену практику Верховного Суду не врахував, внаслідок чого заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 грудня 2024 року по справі №243/10479/24 є незаконним та підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача Розумовського О.С., АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення, просить відмовити в задоволенні скарги відповідача ОСОБА_1 та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

При цьому, звертає увагу на те, що Відповідачі були повідомлені про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади. Вказує, що ОСОБА_1 вказує про смерть іншого відповідача ОСОБА_2 10 років тому, при цьому доказів цьому факту суду не надано.

Представник позивача звертає увагу на те, що оскільки по даній справі рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.12.2010 року у справі №2-9809-10 були задоволені позовні вимоги банку та стягнуто заборгованість в розмірі 57 606,33 доларів США, то зобов`язання не є натуральним та позивач має право нараховувати відсотки згідно ст.625 ЦК України.

У відповіді на відзив позивача, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Розумовський О.С. вказує на те, що позивачем не надано до суду доказів отримання Позивачем, виконавчих листів та подання їх до примусового виконання задля захисту свого порушеного права кредитора. Звертає увагу на те, що позивачем фактично не підтверджено жодним належним та допустимим доказом наявність законної вимоги щодо прострочення виконання Відповідачами зобов`язань саме в розмірі 48 837,71 доларів США, проценти за користування кредитом у розмірі 7258,23 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором у розмірі 1510,39 доларів США, всього 57606,33 доларів США та що на вказану суму Позивач вправі нараховувати проценти за ч.2 ст.625 ЦК України. Вказує, що матеріали справи не містять доказів звернення до суду із заявою про поновлення строків на пред`явлення виконавчого документу. Зазначає, що зі спливом строків на подання рішення суду до примусового виконання позивач втрачає можливість звернутися за примусовим стягненням задавненої вимоги.

Представник відповідача Розумовський О.С., вважає за необхідне скасувати рішення першої інстанції та відмовити у задоволенні позовної заяви Позивача щодо стягнення заборгованості за ст.625 ЦК України задля захисту Відповідача від задавненої вимоги, яка не може бути пред`явлена до примусового виконання. Докази витрат на професійну правочину допомогу будуть подані протягом 5 днів з дня винесення судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача Розумовського О.С., який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги відповідача з викладених у ній підстав, просив їх задовольнити, рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, про повну відмову у задоволенні позову, представника позивача Бережну Н.М., яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги з викладених у відзиві підстав, просила ршення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скагу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №773М-07, відповідно до якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав кредит ОСОБА_3 з кінцевим терміном повернення 07 грудня 2014 року у розмірі 70 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості.

07 грудня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір поруки на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором №773М-07 від 07 грудня 2007 року.

07 грудня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором №773М-07 від 07 грудня 2007 року.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2010 року №2-9809-10, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20 квітня 2011 року, задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та солідарно стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2007 року в сумі 57 606,33 доларів США.

Згідно з розрахунком позивача загальна сума нарахованих процентів (3% річних) за кредитом №773М-07 від 07 грудня 2007 року за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року склала 3 624 долари США.

Три відсотки розраховуються за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Отже, з 23.02.2019 до 31.12.2019 (57 606,33 x 3 % x 312 : 365 : 100) сума трьох відсотків річних становить 1 477,25 доларів США; з 01.01.2020 до 31.12.2020 (57 606,33 x 3 % x 366 : 366 : 100) сума трьох відсотків річних становить 1 728,19 доларів США; з 01.01.2021 до 23.02.2022 (57 606,33 x 3 % x 419 : 365 : 100) сума трьох відсотків річних становить 1 983,87 доларів США. Таким чином, сума трьох відсотків річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 становить 5 189,30 доларів США.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог та стягуючи з відповідачів в солідарному порядку 3% річних в сумі 3 624 долари США, виходив з іх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами представника відповідачів, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2010 року №2-9809-10, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20 квітня 2011 року, задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та солідарно стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2007 року в сумі 57 606,33 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини першої статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: (1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; (2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; (3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі №757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності.

Законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони, передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності.

Очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на таку вимогу в цьому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження №61-261св22).

Аналогічний правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20, провадження № 61-13760сво21.

Схожий правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17 листопада 2020 року у справі №904/6892/17 зроблено правовий висновок про те, що: «Незважаючи на те, що за змістом положень статей 549, 625 ЦК України і статті 230 ГК України кредитор має право нараховувати пеню, інфляційні втрати і 3% річних за допущене боржником прострочення виконання основного зобов`язання, яке (основне зобов`язання) не припинилося у встановленому порядку, наявність такого, що набрало законної сили, судового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення основного боргу в зв`язку з необґрунтованістю відповідного позову, ухваленого за наслідками розгляду судом іншої справи між тими ж самими сторонами, унеможливлює подальше притягнення кредитором боржника до відповідальності у виді штрафної санкції (пені), оскільки її практичне застосування є додатковим зобов`язанням, яке випливає з основного зобов`язання (сплати основного боргу), тоді як підтверджена рішенням суду остаточна втрата позивачем (кредитором) права на задоволення вимоги щодо основного зобов`язання (основного боргу) в процесуальному (судовому) порядку призводить до втрати ним права на стягнення штрафних санкцій як додаткової вимоги.

Адже, натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 549 ЦК України щодо нарахування пені розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор у натуральному зобов`язанні не має права на нарахування пені у разі, якщо вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку».

Як встановлено матеріалами справи, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2010 року №2-9809-10, яким з відповідачів стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2007 року в сумі 57 606,33 доларів США, набрало чинності 20 квітня 2011 року.

Матеріали справи не містять доказів виконання зазначеного вище судового рішення, закрема відсутні відомості про отримання виконавчих листів та пред`явлення їх до примусового виконання до приватного виконавця або державної виконавчої служби виконання, відсутні відомості про відкриття виконавчого провадження його рух (повернення виконавчого документу стягувачу, закриття або закінчення виконавчого провадження), тобто неможливо встановити яка сума боргу за судовим рішенням погашена, або зовсім не погашена боржниками.

Враховуючи заявлені позовні вимоги та підстави, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, колегія суддів, звертає увагу на те, що можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку, тому за встановлених апеляційним переглядом обставин справи, відсутні правові підстави для задоволення позову.

Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад встановлений Законом час, що порушило б принцип правової визначеності як один із основоположних аспектів верховенства права.

На підставі викладено вище, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим ухвалив незаконне судове рішення, яке підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Стороною відповідача сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні позову, понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з позивача на користь відповідача у розмірі 3 633,60 грн.

Керуючись ст.ст.367,368,374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Розумовський Олександр Сергійович, задовольнити.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 грудня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмрі 3 633,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 06 травня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко