Справа № 461/5835/24 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В. Є.
Провадження № 22-ц/811/4030/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Думи Ростислава Ігоровича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Відповідно до позовної заяви просила суд стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до заяви про збільшення позовних вимог у розмірі 29754 грн. та аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Свої вимоги мотивувала наступним. Рішенням Галицького районного суду м Львова від 15.11.2019 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2707 від 06 листопада 2012 року. Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 . Постановою Львівського апеляційного суду від 17.03.2020 року рішення Галицького районного суду м.Львова від 19.12.2019 року в частині визначення розміру аліментів змінено. Суд постановив стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1779,00 грн., починаючи стягнення з 15.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що самостійно несе додаткові витрати у зв`язку із відвідуванням ОСОБА_3 гуртків, на одяг та взуття, лікування. Крім того, зазначає, що матеріальне становище відповідача суттєво покращилося, в його власності перебуває рухоме та нерухоме майно. Позивач вказує, що розмір аліментів, встановлений постановою Львівського апеляційного суду від 17.03.2020 року, не є достатнім для утримання малолітньої дитини, оскільки ОСОБА_5 самостійно виховує дитину, несе витрати на одяг, навчання, лікування. Тому просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2019 року у твердій грошовій сумі, з 1779 грн. щомісячно до 2500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Дума Ростислав Ігорович, подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду необґрунтованим, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства, без встановлення об`єктивних обставин справи.

Вказує, що одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

На думку апелянта вбачається значне покращення майнового становища відповідача, натомість всі доводи відповідача в частині поганого майнового становища не відповідають дійсним обставинам справи та є недоведеними.

Не погоджується з рішенням суду також в частині відмови в стягненні додаткових витрат в сумі 6393 грн. 50 коп. за спортивний гурток та проведення лабораторних досліджень, адже вказана сума є безспірному, оскільки відповідач у відзиві визнав ці вимоги.

Вважає, що суд першої інстанції невмотивовано визнав, що відвідування гуртків, купівля одягу та взуття для дитини, лікування та відвідування стоматолога не є тими особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, які передбачають можливість стягненя додаткових витрат із відповідача на утримання дитини.

Просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

21 січня 2025 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин справи та того, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та повинен бути не меншим 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, взявши до уваги матеріальні потреби дитини, які з віком зростають та змінюються, рівні права та обов`язки батька та матері щодо дитини, а також враховуючи матеріальне становище відповідача та те, що з моменту винесення постанови Львівським апеляційним судом від 17.03.2020 року минув значний час, суд вважав за можливе визначити розмір у твердій грошовій сумі 2500 гривень, що є необхідним для забезпечення належного розвитку малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Відмовляючи в стягненні додаткових витрат суд першої інстанції зазначив, що відвідування гуртків, купівля одягу та взуття для дитини, лікування та відвідування стоматолога не є тими особливими обставинами в розумінні ст.185 СК України, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат із відповідача на утримання дитини.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15.11.2019 року у справі № 461/5607/19 позов задоволено повністю. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2707 від 06 листопада 2012 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 768,40 грн. судового збору.

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №2108 від 03.06.2014 року.

Постановою Львівського апеляційного суду від 17.03.2020 року у справі 461/8925/19 рішення Галицького районного суду м.Львова від 19 грудня 2019 року частині визначення розміру аліментів - змінено. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1779,00 грн., починаючи стягнення з 15.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 19.02.2024 позивач разом з малолітньою донькою ОСОБА_3 проживають адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 01.05.2024 прізвище, ім`я та по батькові позивача після державної реєстрації зміни імені: ОСОБА_1 , про що складений актовий запис № 14.

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено шлюб, зареєстрований Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено актовий запис № 235 від 29.04.2022 року.

У вказаному шлюбі народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 19.02.2024 року.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка. Окрім того, на праві спільної часткової власності відповідачу належить 1/3 квартири.

Відповідно до наданих відповідачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 05.08.2024 року відсутні дані про працевлаштування та доходи ОСОБА_2 .

Відповідно до листа РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях від 28.05.2024 року на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб MAZDA6, 2015 року випуску.

У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказуванню.

З врахуванням зазначеного, доведеним є факт, що матеріальне становище одержувача аліментів, як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру шляхом зміни способу їх стягнення.

Доводи апеляційної скарги що позивачкою не надано доказів на покращення майнового стану відповідача колегія суддів вважає безпідставними та такими що спростовуються матеріалами справи.

Окрім цього, в апеляційній скарзі апелянт вказує, що на його утриманні також перебуває син від другого шлюбу та дружина.

Проте колегія суддів приходить до переконання, що вказані обставини не можуть бути причиною для сплати меншого розміру аліментів.

Колегія суддів вважає, що дитина від попереднього шлюбу не повинна бути звужена у правах через народження у платника аліментів іншої дитини, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають до задоволення, Так, аліменти в розмірі 4000грн. будуть достатніми для належного забезпечення потреб неповнолітньої дитини сторін.

За змістом ст.192 СК України у системному зв`язку із положеннями ст.182 СК України, при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини, суд зобов`язаний виходити з пріоритету інтересів дитини.

Спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

В частині вимог позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дитину, колегія суддів вважає що такі підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.81 ЦПК України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлено, що ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 укладено договір від 28 березня 2023 року з ФОП ОСОБА_11 про надання послуг з фізичного виховання дітей (акробатика). Загальна сума сплачена за відвідування гуртка становить 6650 грн та підтверджується договором та квитанціями. (а.с. 26-32)

Загальна сума витрат, яку позивач понесла у зв`язку з здійсненням аналізів ОСОБА_10 становить 6137грн. та підтверджується бланками замовлення. (а.с. 38-43)

Витрати за відвідування стоматолога ФОП ОСОБА_12 становлять 10050 грн. (а.с 44)

Окрім цього, ОСОБА_1 просила стягнути 16355, 50 грн. витрат на одяг та взуття.

Також ОСОБА_1 було укладено договір про надання навчальних послуг від 16 вересня 2024 року з ФОП ОСОБА_13 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , та понесено у зв`язку з цим додаткові витрати на суму 3960 грн.

Відмовляючи в стягненні додаткових витрат суд першої інстанції зазначав, що відвідування гуртків, купівля одягу та взуття для дитини, лікування та відвідування стоматолога не є тими особливими обставинами в розумінні ст.185 СК України, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат із відповідача на утримання дитини.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Приписами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно позиції Верховного Суду, сформованій у справах №183/1679/17 від 20.03.2019, №756/4947/17-ц від 12.12.2019, №521/16268/18 від 01.04.2020, №607/12170/20 від 08.12.2021, особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як позитивними, так і негативними фактами, зокрема хворобами.

При цьому, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого (правовий висновок Верховного Суду у справі №6-1489цс17 від 13.09.2017).

З огляду на наведене, вимоги про стягнення додаткових витрат на проведення аналізів та на лікування в стоматолога підлягають до задоволення.

Окрім цього, колегія суддів також вважає за необхідне стягнути половину витрат ОСОБА_1 понесених на відвідування ОСОБА_14 гуртка з акробатики, оскільки такі витрати пов`язані з необхідністю розвитку здібностей дитини, і в розумінні ст. 185СК України є додатковими.

В частині вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на придбання одягу, взуття, а також навчання в ФОП ОСОБА_13 колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі витрати не є додатковими в розумінні ст. 185 СК України.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає до стягнення половина додаткових витрат понесених ОСОБА_1 на проведення аналізів, на лікування в стоматолога а також на відвідування ОСОБА_14 гуртка з акробатики в розмірі 11 418 грн. 50 коп.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Думи Ростислава Ігоровича задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_6 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2019 року у твердій грошовій сумі, з 1779 грн. щомісячно до 4000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 11 418 грн. 50 коп. додаткових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 травня 2025 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.