Провадження № 2/752/1975/25
РІШЕННЯ

Іменем України

05 травня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Макс Кредит», в якому просить визнати недійсним кредитний договір від 08 червня 2024 рок, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Макс Кредит».

В обґрунтування позову позивачка зазначає про те, що на її ім`я 08 червня 2024 року було відкрито незаконним шляхом два кредити із фінансовими організаціями: ТОВ «Фінансова компанія ТОП1» на суму 6 000,00 грн та ТОВ «Макс Кредит» на суму 10 010,00 грн. Вказує, що на момент вчинення вказаних дій вона перебувала на території Сполучених Штатів Америки, що виключає можливість особистої участі в оформленні вказаних кредитів. Вказує, що до даних установ особисто не зверталась, не надавала своїх особистих даних стороннім особам. За даним фактом була написана заява про вчинений злочин до Берегівського районного відділу ГУНП в Закарпатській області та 15 червня 2024 року до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч. 1 ст. 361 КК України.

Вважаючи достовірно доведений факт вчинення шахрайських дій відносно позивача з використання її особистих даних, позивач просить визнати недійсний договір, укладений на її ім`я із ТОВ «Макс Кредит» від 08 червня 2024 року.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Стороною відповідача надано пояснення до позовної заяви (а.с.29-33), які судом не приймаються до розгляду з наступних підстав.

За нормами чинного цивільного процесуального законодавства, сторони мають право надавати письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, якими є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України).

В ухвалі суді про відкриття провадження у справі від 06 серпня 2024 року роз`яснено відповідачу його право надати до суду відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали судді, попередньо направивши відзив на позовну заяву позивачу та надавши суду докази такого направлення.

Копію ухвали судді про відкриття провадження відповідач отримав в електронному кабінеті 08 серпня 2024 року, примірник позовної заяви з додатками засобами поштового зв`язку - 26 серпня 2024 року.

Вказаним правом на подачу відзиву на позов відповідач не скористався, та лише 03 жовтня 2024 року, тобто із пропуском п`ятнадцятиденного строку, направив письмові пояснення, без доказів їх попереднього направлення стороні позивачу.

З приводу направлених до суду письмових пояснень, суд звертає увагу, що вказана форма процесуальних документів не може підміняти собою заяви по суті - відзиву на позовну заяву. Право подавати додаткові пояснення регламентовані ч. 5 ст. 174 ЦПК України, відповідно до якої лише з дозволу суду та щодо окремих питань учасник справи може надати такі пояснення. У даному випадку, суд не надав дозволу подати письмові пояснення, а їх зміст стосується не окремого питання у позові, а надання пояснень на позовну заяву в цілому.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Із наданого стороною позивача скриншота з веб-сторінки: secure.ubki.ua вбачається, що 08 червня 2024 року відкритий Кредитний договір на інші споживчі цілі на суму 10 010,00 грн. Скриншот вказаного сайту містить відомості про учасника договору, зокрема зазначено - «Макс Кредит», без вказівки про статус особи (кредитор або боржник), а також без вказівки про іншу сторону договору (а.с. 10-14).

Звертаючись до суду із вимогами про визнання недійсним кредитного договору, позивач вказує, що вона не могла укладати договір із відповідачем, оскільки перебувала за кордоном. На підтвердження вказаного надала ксерокопії сторінок із закордонного паспорту, з яких неможливо встановити належність позивачу паспортного документа, оскільки надані лише 6-7 та 10-11 сторінки (а.с. 16-17).

Із наданого витягу із Єдиного реєстру судових рішень від 25 липня 2024 року вбачається, що 14 червня 2024 року до ч/ч № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області надійшло зверненні від ОСОБА_1 , яка просить прийняти міри до невідомих осіб, які незаконно втрутились в роботу електронних комунікаційних мереж та використали дані заявниці для отримання кредиту, без її відома у кредиторів- «Фінансова компанія ТОП1» та «МаксКредит». Кримінальне провадження було зареєстровано із правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 361 КК України (а.с. 17).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 № 127/33824/19.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на її ім`я 08 червня 2024 року було укладено кредитний договір із відповідачем ТОВ «Макс Кредит», про те доказів про наявність кредитного договору, укладеного саме з ОСОБА_1 , стороною позивача не надано. Не надано позивачем доказів наявності будь-яких вимог або претензій зі сторони відповідача щодо заборгованості позивача по кредитному договору, як і підтвердження існування самого договору - із наданого скриншоту з веб-сайту, як зазначає позивач Українського бюро кредитних історій, неможливо встановити особу боржника.

Факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є актом фіксування звернення у порядку, передбаченого КПК України. Стороною позивача не надано доказів вчинених процесуальних дій у кримінальному провадженні, як і не надано судового рішення, яке набрало законної сили, постановленого у кримінальному провадженні, у якому судом встановлено факт отримання кредитних коштів, з протиправним використанням шахраями персональної інформації відносно позивача.

За змістом ст.ст.76. 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок доказування покладається на сторін.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що оспорюваний кредитний договір від 08 червня 2024 року вона не укладала, в цей час перебувала не на території України, а тому укладення договору в електронній формі неможливе.

Заперечуючи сам факт укладення договору, будь-яких доказів наявності договірних відносин, наявності майнових вимог зі сторони відповідача з приводу невиконання договірних вимог, а також неможливості укладення позивачем договору в електронній формі ОСОБА_1 не надала. Із клопотанням про витребування доказів, у випадку неможливості самостійно їх отримати, до суду не зверталась.

З урахуванням цього перевірити приведені позивачем в обґрунтування позову обставини в цій частині суд позбавлений можливості.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням цього та викладеного вище, ненадання позивачем доказів приведеним у позові обставинам, підстави для задоволення позиву відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 19, 57, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 203, 204, 215, 627-628, 638 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» про визнання правочину недійсним, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит», адреса: м. Київ, вул. Малевича Казимира, буд. 86-Е, .

Повний текст судового рішення складено 05 травня 2025 року.

Суддя А.В. Слободянюк