Справа № 373/50/25
Номер провадження 2/373/310/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Хасанової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Шинкаренко А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Циблівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Кожуховський О.В. звернувся до суду з позовом до Циблівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно та просить визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок по АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері та прийняв спадщину, подавши відповідну заяву приватному нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Воробей О.М., про що була заведена спадкова справа № 283-02-31.

Проте, у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок нотаріусом було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього.

В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача адвокат Кожуховський О.В. подав заяву, в якій просив розглянути справу без його та позивача участі.

В заяві представник відповідача Циблівської сільської ради - сільський голова Палагута О. подав визнав позовні вимоги, просив розглянути справу без участі представника Циблівської сільської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 487 від 28.06.2023, складений Переяславським відділом ДРАЦС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ).

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала до дня смерті, що підтверджується витягом з погосподарської книги № 3 на 2021-2025 роки.

Згідно з матеріалами спадкової справи № 135/2023, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , позивач 27.09.2023 подав заяву приватному нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Воробей О.М. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом.

Відповідно до копії заповіту, посвідченого 20.09.2010 секретарем Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області Сердюк Л.В., від імені ОСОБА_2 , остання на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1 належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно з постановою приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Воробей О.М. від 31.10.2024 за № 283-02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з неможливістю надати правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок.

Відповідно до копії погосподарської книги № 3 на 2021-2025 роки виконавчого комітету № 1 Циблівської сільської ради Бориспільського району Київської області, особовий рахунок № НОМЕР_2 , право на об`єкт погосподарського обліку зареєстровано за ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , є позивач по справі. Інших спадкоємців та таких, що мають право на обов`язкову частину у спадщині, не встановлено.

Зважаючи на те, що нотаріусом позивачеві відмовлено в оформленні права на спадщину, суд констатує наявність права позивача на звернення до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як встановлено ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» визначено, що особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Питання державної реєстрації права власності на житлові будинки, споруди до набрання чинності ЦК України та Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" врегулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, зокрема, технічним паспортом на будівлі.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають процедурі прийняття в експлуатацію.

Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 у справі № 623/214/17.

Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

З розділу «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд» Технічного паспорта на будинок садибного типу слідує, що рік побудови житлового будинку та господарських будівель і споруд до нього ( АДРЕСА_1 ) 1977.

Згідно з Технічним паспортом власником будинку садибного типу по АДРЕСА_1 станом на 01.01.2021 значиться ОСОБА_2 .

Таким чином, у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця ОСОБА_2 виникло право власності на вказаний житловий будинок.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи, що спадкодавець за життя набув право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку, спадкоємець ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , а отже набув право власності на майно в порядку спадкування, однак існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Циблівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

ОСОБА_1 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Циблівська сільська рада - місцезнаходження: вул. Шевченка, 41, с. Циблі Бориспільського району Київської області, .

Суддя В.В.Хасанова