Справа №760/9011/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ :

До Солом`янського районного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості, в якому просила суд:

- стягнути з Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошові кошти в сумі 11 261,48 грн, які складаються з 8 099,84 грн боргу за договором №82 від 12.05.2020, 2 668,33 грн - інфляційних витрат за період з 07.07.2020 по 17.07.2022 та 493,331 грн - 3% річних за період з 07.07.2020 по 17.07.2022.

В обгрунтування позову зазначено, що 12.05.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір №82 про виконання робіт. Ціна договору складала 8 099,84 грн. Згідно з п. 2.2 договору оплату замовник повинен був здійснити протягом 25 банківських днів з дати прийняття замовником робіт та підписання акту здавання-приймання виконаних робіт.

30.05.2020 сторонами були підписано акт здавання-приймання робіт за договором, яким сторони підтвердили, що роботи виконано у повному обсязі, претензії до виконаних робіт відсутні.

Однак, відповідачем умови договору не виконано, відтак позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому визнає позовні вимоги в частині вимоги сплати основного боргу у розмірі 8 099,84 грн, в задоволенні решти вимог просив відмовити.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.07.2022 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про стягнення коштів.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.05.2020 Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України (замовник) та ОСОБА_1 (виконавець) уклали договір №82 на виконання робіт, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання в термін та на умовах даного договору виконати роботи.

Відповідно до п. 2.1 договору ціна договору становить 8 099,84 грн (вісім тисяч дев`яносто дев`ять грн 84 коп) в т.ч.: податок з доходів фізичних осіб, військовий збір.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що оплата здійснюється протягом 25 (двадцяти п`яти) банківських днів, починаючи з дати прийняття замовником робіт та підписання акту здавання-приймання виконаних робіт.

Пунктом 3.1 договору закріплено, що здавання-приймання виконаних робіт здійснюється на підставі акту здавання-приймання виконаних робіт, який є підставою для розрахунків.

Пунктом 3.3 договору визначено, що замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання акту підписати акт або надати вмотивовану відмову від підписання. У разі ненадання замовником вмотивованої відмови у вказаний період часу роботи вважаються наданими та підлягають повній оплаті.

30.05.2020 сторони підписали акт здавання-приймання виконаних робіт за договором №82 від 12 травня 2020 року.

17.07.2022 адвокатом Крикуновим О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , направлено до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості претензію на суму 11 261,48 грн за невиконання умов договору виконання робіт №82 від 12.05.2020.

Відповідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 903 ЦК України визначає, що у разі встановлення у договорі надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок заборгованості відповідача, наданий позивачем та складений згідно з погодженими сторонами умовами договору, не викликає у суді жодних сумнівів у його правильності.

Оскільки, відповідач порушив договірні зобов`язання за договором №82 про виконання робіт від 12.05.2020, не спростував правильність наданого позивачем розрахунку такої заборгованості, суд вважає, що заявлений позов слід задовольнити.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 11 000,00 грн суд зазначає наступне.

Представником позивача долучено до позовної заяви копію договору №3/7/22від 03.07.2022 про надання правової допомоги, акт виконаних послуг (робіт) згідно договору №3/7/22 від 03.07.2022, довідку від 19.07.2022 - розрахунок про розмір коштів, що підлягають виплаті адвокату до договору №3/7/22 від 03.07.2022, квитанцію до прибуткового касового ордеру №1/19/7 від 19.07.2022, ордер серії АІ №1252749.

На підтвердження обсягу виконаних робіт надано акт виконаних послуг (робіт) згідно договору №3/7/22 від 03.07.2022, відповідно до якого виконано наступні роботи:

- надання правової консультації (0,5 години) - 1 000,00 грн;

- підготовка та складання претензії разом з надсиланням (1 година) - 2 000,00 грн;

- підготовка та складання позовної заяви разом з поданням до суду (4 години) - 8 000,00 грн;

всього виконано робіт по договору та витрачено годин по договору (5,5 годин) - 11 000,00 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №1/19/7 від 19.07.2022 вбачається, що позивачем сплачено 11 000,00 грн за договором №3/7/22від 03.07.2022 про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи ; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частин 1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд у постанові від 02.06.2022 у справі №160/6899/20 зазначив про те, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява №72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у рішенні в справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На ці ж обставини та критерії посилається Верховний Суд у справі №756/2114/17 від 13 лютого 2019 року, зменшивши розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи.

Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послугами, виходячи із критеріїв розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 000,00 грн правової допомоги.

Згідно з вимогами ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 27, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошові кошти в сумі 11 261,48 грн, які складаються з: 8 099,84 грн боргу за договором №82 від 12.05.2020, 2 668,33 грн - інфляційних витрат за період з 07.07.2020 по 17.07.2022 та 493,331 грн - 3% річних за період з 07.07.2020 по 17.07.2022.

Стягнути з Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Козленко