КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6601/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обгрунтований наступним. 29.07.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 101278161 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідач отримав 15000 грн на умовах сплати відсотків та строкового повернення.

12.11.2021 року згідно умов Договору відступлення прав вимоги №13Т, ТОВ «МІЛОАН» було відступлено право вимоги за кредитним Договором № 101278161 від 29.07.2021 року на користь позивача.

Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором, ТОВ «Діджи Фінанс» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 67 125,00 грн, із яких заборгованість за тілом кредиту становить 15000 грн, заборгованість за відсотками становить 50625 грн, заборгованість за комісійними винагородами становить 1500грн, заборгованість за пенею становить 0 грн.

Оскільки відповідач борг не повертає, за викладених обставин позивач просив позов задовольнити та стягнути заборгованість з відповідача в сумі 67 125,00 грн, судові витрати, які складають з сплаченого судового збору у розмірі 2422 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №101278161 від 29.07.2021 року у розмірі 67 125 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, адвокат Калінін С.К., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року скасувати та прийняти постанову, якою позов ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Мілоан» про стягнення заборгованості задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за Кредитним договором № 101278161 від 29.07.2021 року в розмірі 20 625,00 грн, з яких 15 100,00 грн - сума кредиту, 5625,00 грн - узгоджені сторонами проценти за користування кредитними коштами за період з 29 липня 2021 року по 28 серпня 2021 року. В решті позову просив відмовити.

Також просив пропорційно до задоволених позовних вимог стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір у розмірі 756,48 грн. Пропорційно до задоволених позовних вимог стягнути з позивача ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери», за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5 434,04 грн, та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 517,13 грн.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги сторона відповідача погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач уклав договір електронній формі та отримав кредит за цим договором в розмірі 15 000 гривень, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернув.

Вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі щодо укладення кредитного договору та наявності заборгованості, проте неправильно визначив суму заборгованості та не застосував норми матеріального права щодо визначення процентів за користування кредитом, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про стягнення відсотків у розмірі 50 625,00 грн, що нараховані позивачем після закінчення строку кредитування.

На переконання сторони відповідача стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15 000,00 грн та по відсоткам за користування кредитом в розмірі 5 625,00 грн, як то визначено в умовах договору за період з 29 липня 2021 року по 28 серпня 2021 року. А отже позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача 1500 грн - суми нарахованої за комісійної винагороди, представник апелянта вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки з урахуванням положень ч. 5 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування», вимоги позивача про стягнення комісії за надання кредиту (управління та обслуговування кредиту) є несправедливими, тому умови договору в частині нарахування комісії є нікчемними, а відтак позовні вимоги в частині стягнення суми нарахованої за комісійними винагородами, не підлягають до задоволення.

20 березня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Діджи Фінанс», просило відхилити апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання відповідно до умов кредитного договору належним чином не виконував, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у загальному розмір 67125 грн, яка підлягає на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс».

Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 29 липня 2021 року ОСОБА_1 оформлено анкету-заяву на кредит № 101278161 на сайті: tengo.ua, в якій вказані персональні дані його як позичальника, визначена сума кредиту 15 000 грн, строк кредитування 30 днів з 29 липня 2021 року по 28 серпня 2021 року, комісія за надання кредиту 1 500,00 грн, проценти за користування кредитом 1,25 % за кожен день користування - 187,5 грн.

Також 29 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит (індивідуальну частину) № 101278161.

Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику фінансовий кредит у сумі 15 000,00 грн, строком на 30 днів, з 29 липня 2021 року по 28 серпня 2021 року, зі сплато відсотків за користування кредитними коштами за фіксованою ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

У п. 2.2.2 договору зазначено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 Договору.

У п. 2.2.3 Договору вказано, що після спливу строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.

Виходячи з п. 2.3.1.1. та 2.3.1.2 Договору для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил надання фінансових кредитів, але загалом строк кредитування не може перевищувати 60 днів.

У п. 6.1 договору вказано, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

В Додатку №1 до договору сторонами визначений графік платежів, згідно з яким позичальник мав повернути суму кредиту з нарахованими відсотками в розмірі 22 125,00 грн.

В Додатку № 2 до договору міститься паспорт споживчого кредиту № 101278161, яким передбачено строк продовження кредитування на 3 дні зі сплатою комісії 3 % від суми поточного залишку кредиту, на 7 днів зі сплатою комісії 5,00% від суми поточного залишку кредиту, на 15 днів зі сплатою комісії 10% від суми поточного залишку кредиту.

Згідно з платіжним доручення № 30461509 від 29 липня 2021 року платник ТОВ «Міалон» здійснив переказ грошових коштів в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень для отримувача ОСОБА_1 , банк отримувача НОМЕР_1 (а.с. 37).

12 листопада 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги, зокрема за кредитним договором № 101278161 від 29 липня 2021 року.

Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору від 12 листопада 2021 року ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи фінанс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 67 125,00 грн, з яких: 15 000,00 грн - сума заборгованості за тілом, 50 625,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 1500,00 грн - сума заборгованості за комісійними винагородами.

27.09.2023 року ТОВ «Діджи Фінанс» направило досудову вимогу на адресу ОСОБА_1 , в якій було повідомлено останнього про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», заначивши при цьому інформацію про порядок погшення заборгованості по кредитному договору № 101278161 від 29.07.2021 року (а.с. 86-87). Однак відповідач вимогу не задовольнив, погашення заборгованості не здійснив.

З розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Діджи фінале» вбачається, що визначеним розміром заборгованості по тілу кредиту є 15 000,00 гри, а по відсоткам 50 625,00 гри., загальна сума боргу визначена в розмірі 67 125,00 грн (а.с. 19-21).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до пунктів 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних відповідача.

За вказаних обставин, матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач уклав договір електронній формі та отримав кредит за цим договором в розмірі 15 000 грн, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернув.

З урахуванням наведених обставин слід вважати, що сумою заборгованості по тілу кредиту є сума 15 000,00 грн.

Виходячи з умов договору, а саме пунктів 1.3 та 1.5.2 сторонами погоджено розмір процентної ставки - 1,25 % на добу протягом 30-ти днів, що становить 187,5 гривень.

Також сторонами була визначена загальна сума повернення кредиту з нарахованими процентами та комісією в розмірі 22 125,00 грн, з яких відсотки складають - 5 625,00 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів на суму 50 625,00 грн, нараховувались вони після визначеного 30-денного періоду кредитування, що не відповідає умовам договору, а даних про застосування процедури пролонгації матеріали справи не містять.

Також враховуючи, що наданий розрахунок складений позивачем і не містить деталізації зокрема щодо часткового погашення тіла кредиту, сум на які нараховувались проценти і періоду їх нарахування, вказаний розрахунок не є належним та допустимим доказом у справі, а тому не приймається до уваги апеляційного суду.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 процентів за кредитом у розмірі 50 625,00 грн, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування (28 серпня 2021 року), є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 1500 грн - суми нарахованої за комісійними винагородами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.5.1. Договору про споживчий кредит № 101278161 від 29.07.2021 року комісія за надання кредиту становить 1500 грн, яка нараховується з ставною 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

З розрахунків заборгованості за кредитним договором вбачається, що до загального розміру заборгованості відповідача включено заборгованість за нарахування комісії за оформлення кредиту у розмірі 1500 грн (а.с. 19).

10 червня 2017 року набув чинності ЗУ «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог ЗУ «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги позивача, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, позивачем в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_2 та за які позивачем встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

Виходячи з наведеного апеляційний суд вважає, що ТОВ «Діджи Фінанс» нарахував боржнику комісію неправомірно, а тому слід відмовити у її задоволенні.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі щодо укладення кредитного договору та наявності заборгованості, проте неправильно визначив суму заборгованості та не застосував норми матеріального права щодо визначення процентів за користування кредитом, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про стягнення відсотків у розмірі 50 625,00 грн, що нараховані позивачем після закінчення строку кредитування.

З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15 000,00 грн та по відсоткам за користування кредитом в розмірі 5 625,00 грн, як то визначено в умовах договору за період з 29 липня 2021 року по 28 серпня 2021 року. А отже позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

За наведених підстав, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором про споживчий кредит № від 29 липня 2021 року у розмірі 20625 гривень (тіло кредиту - 15000 грн, відсотки за користування кредитом - 5625 грн за період з 29 липня 2021 року по 28 серпня 2021 року).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В порядку визначеному ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Зважаючи на те, що результатом апеляційного перегляду є скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, підлягає зміні розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позов позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2422,20 грн.

При зверненні з апеляційною скаргою відповідачем сплачений судовий збір у розмірі 2517,13 грн.

Предметом позову ТОВ «Діджи Фінанс» є стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 67 125 грн.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обгрутнованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 20625 гривень. Тому позовні вимоги задоволено на 30,72% (67125/20625 х 100).

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 744,09 гривні (2422,20 грн х 30,72%).

Оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, то відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути суму сплаченого судового збору в суді апеляційної інстанції при зверненні з апеляційною скаргою у розмірі 2517,13 грн.

Вирішуючи питання щодо компенсації витрат пов`язаних з правовою допомогою апеляційний суду виходить з наступного.

При зверненні до суду з позовом позивачем вказаний орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надана копія Договору №42649746 від 01 квітня 2024 року укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М. (а.с. 49-53).

Відповідно до детального опису робіт від 10 травня 2024 року адвокат Білецький Б.М. надав позивачу наступні правничі послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин -1,5 год 2250,00 грн, складання позовної заяви - 3 год 3000,00 грн, формування додатків до позовної заяви - 1 год 750,00 грн (а.с.22).

В Акті про підтвердження факту надання правничої допомоги від 10 травня 2024 року сторони погодили, що адвокат Білецький Б.М. надав клієнту правничу допомогу загальною вартістю 6000,00 грн (а.с.15).

Відповідачем заперечень щодо розміру витрат позивача на правову допомогу висловлено не було.

Виходячи з принципу пропорційності компенсації позивачеві за рахунок відповідача підлягає сума витрат на правову допомогу в розмірі 1843,20 грн (6000 грн х 30,72% задоволених позовних вимог).

Звертаючись з апеляційною скаргою представник відповідача на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції додав до апеляційної скарги договір № б/н/24 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 17.12.2024 року укладеного між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та ОСОБА_1 (а.с. 140-141), ордер на надання правничої допомоги серії ВІ № 1237377 виданий адвокатом Калініним С.К. на ім`я ОСОБА_1 для представлення його інтересів в Київському апеляційному суді (а.с. 133).

Відповідно пункту 2 до додатку № 1 від 17.12.2024 року до Договору про надання професійної правничої допомоги за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п.п. 1.1 Договору клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) в розмірі 7000 грн, у строк до набрання судового рішення законної сили, у справі, що визначена предметом Договору (а.с. 142).

Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) від 09.01.2025 року Адвокатське бюро «Калінін і Партнери» надало, а ОСОБА_1 прийняв (отримав) юридичні послуги (професійну правничу допомогу) у формі: усна консультація клієнта щодо захисту його прав по справі № 753/11143/24; вивчення та аналіз позовної заяви з додатками щодо заборгованості за кредитним договором № 101278161 від 29.09.2021 року укладеним з ТОВ «Мілоан»; складання, оформлення, подання до Київського апеляційного суду в інтересах клієнта апеляційної скарги на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01.07.2024 року по справі № 753/11143/24. Витрачено адвокатом на виконання зазначених послуг 10 годин, загальна вартість яких становить 7000 грн (а.с. 147).

Оскільки апеляційна скарга задоволена на 69,28 %, то пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню з позивача ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 4849,16 грн (7000 грн х 69,28%).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 744,09 грн, а з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2517,13 грн, то враховуючи ч.10 ст.141 ЦПК України, з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю судових витрат зі сплати судового збору, покладених на обидві сторони, в розмірі 1773,04 грн (2517,13 грн - 744,09 грн).

Оскільки з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає стягненню витрати на правову допомогу понесених позивачем у суді першої інстанції у розмірі 1843,20 грн, а з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати на правову допомогу понесених відповідчем в суді апеляційної інстанції у розмірі 4849,16 грн, то враховуючи ч.10 ст.141 ЦПК України, з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю судових витрат понесених на правову допомогу, покладених на обидві сторони, в розмірі 3005,96 грн (4849,16 грн - 1843,20 грн).

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає за доцільне зобов`язати позивача як сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити відповідачу різницю між понесеними сторонами витратами, пов`язаних зі сплатою судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 4779 гривень (7366,29 - 2587,29).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду про задоволення позовних вимог щодо стягнення комісії та відсотків не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованості за договором про споживчий кредит № 101278161 від 29 липня 2021 року у розмірі 20625 (двадцять тисяч шістсот двадцять п`ять) гривень, з яких 15000 грн - сума кредиту, 5625 грн - проценти за користування кредитними коштами за період з 29 липня 2021 року по 28 серпня 2021 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс`на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 4779 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст постанови складено «02» травня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов