ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 681/804/20

Провадження № 22-ц/820/849/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю: прокурора Ткачук Н.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №681/804/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Шамрай Василем Вікторовичем, на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2025 року, в складі судді Горщара А.Г., у справі за позовом керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі уповноважених органів Хмельницької обласної військової адміністрації, Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади Шепетівського району Хмельницької області до Шепетівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Спеціалізоване лісокомунальне сільськогосподарське підприємство «Лісовик», про визнання незаконним та скасування розпоряджень голови Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області, визнання недійсними договорів оренди землі та додаткових угод, скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди земельних ділянок, повернення у державну власність земельних ділянок,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року керівник Шепетівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації, Полонської міської ради, у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області (далі - Полонська РДА) №84/2006-р від 24 лютого 2006 року «Про припинення права користування земельною ділянкою»;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Полонської РДА №115/2006-р від 14 березня 2006 року «Про передачу в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб»;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Полонської РДА №116/2006-р від 14 березня 2006 року «Про передачу в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб»;

- визнати недійсним договір оренди водного фонду без номеру від 24 березня 2006 року, укладений між Полонською РДА та ОСОБА_1 , про передачу в оренду земельних ділянок з кадастровими номерами :07:001:0134, :07:001:0135 площами 2,0911 га та 2,8926 га відповідно;

- визнати недійсним договір оренди водного фонду б/н від 24 березня 2006 року, укладений між Полонською РДА та ОСОБА_1 , про передачу в оренду земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:2013 та :03:001:2014 площами 1,2608 га та 1,3805 га відповідно, а також додаткові угоди №1 від 26 листопада 2021 року до нього;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0134 площею 2,0911 га, :07:001:0135 площею 2,8926 га, :03:001:2013 площею 1,2608 га та :03:001:2014 площею 1,3805 га;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути в державну власність в особі Хмельницької обласної військової адміністрації земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0134 площею 2,0911 га, :07:001:0135 площею 2,8926 га, :03:001:2013 площею 1,2608 га та :03:001:2014 площею 1,3805 га.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що розпорядженням голови Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області №301/2002-р від 14 листопада 2002 року СЛСП «Лісовик» надано в постійне користування земельні ділянки для ведення лісового господарства в межах земель Новолабунської сільської ради площею 259,22 га. Розпорядженням голови Полонської РДА №297/2004-р від 03 серпня 2004 року та розпорядженням Полонської РДА №297/2005-р від 12 серпня 2005 року надано в постійне користування земельні ділянки лісового фонду СЛСП «Лісовик» на території Полонської міської ради площею 1556,95 га. На підставі вказаних розпоряджень СЛСП «Лісовик» видано державні акти на право постійного користування земельними ділянками. За заявою директора СЛСП «Лісовик» ОСОБА_1 розпорядженням голови Полонської РДА №84/2006-р від 24 лютого 2006 року припинено право користування земельними ділянками СЛСП «Лісовик», які розташовані за межами населених пунктів Полонської міської ради площею 6,2 га та Новолабунської сільської ради площею 7,5 га. Під час прийняття розпорядження головою Полонської РДА № 84/2006-р від 24 лютого 2006 року будь-яка технічна документація щодо виділу земельної ділянки та зміни цільового призначення не приймались, що не дає змогу ідентифікувати щодо яких земель відбувався процес припинення права постійного користування.

Наступними розпорядженнями Полонської РДА № 115/2006-р від 14 березня 2006 року та № 116/2006-р від 14 березня 2016 року ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку водного фонду загальною площею 2,6413 га на 49 років для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів Полонської міської ради та земельну ділянку водного фонду загальною площею 4,9837 га строком на 49 років для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради Полонського району.

24 березня 2006 року між Полонською РДА та ОСОБА_1 були укладені договори оренди, відповідно до яких йому передано в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду площею 4,9837 га, що знаходиться за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради Полонського району, та земельну ділянку водного фонду площею 2,6413 га за межами населених пунктів Полонської міської ради. Згідно з кадастровим планом земельна ділянка водного фонду, площею 4,9837 га, складається з двох ділянок з кадастровими номерами :07:001:0134 та :07:001:0135 площами 2,0911 га та 2,8926 га відповідно та земельна ділянка водного фонду, площею 2,6413 га, складається з двох ділянок з кадастровими номерами :03:001:2013 та :03:001:2014 площами 1,2608 га та 1,3805 га. Відповідно до висновку експерта № 6083-6094/16-26 від 31 серпня 2017 року земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0134, площею 2,0911 га, та земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0135, площею 2,8926 га, для рибогосподарських потреб, що знаходяться за межами населеного пункту Новолабунської сільської ради, якими користується ОСОБА_1 , накладається на межі земельної ділянки №6, якою користується СЛСП «Лісовик» на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ХМ №000486 на території Новолабунської сільської ради. Земельна ділянка кадастровий номер :03:001:2013, площею 1,2608 га, та земельна ділянка кадастровий номер :03:001:2014, площею 1,3805 га, для рибогосподарських потреб, що знаходяться за межами населених пунктів Полонської міської, ради, якими користується ОСОБА_1 , накладається на межі земельної ділянки №3, якою користується СЛСП «Лісовик» на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ№338760. Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області здійснено державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості, ґрунтів шляхом проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо земельних ділянок як об`єктів перевірки з кадастровими номерами :07:001:0134, :07:001:0135, що розташовані за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради Полонського району та земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:2013, :03:001:2014, які розташовані за межами населених пунктів Полонської ОТГ Полонського району Хмельницької області, за результатами розгляду якого встановлено, що розпорядження Полонської РДА від 24 лютого 2006 року №84/2006-р, від 24 лютого 2006 №85/2006-р, від 14 березня 2006 року №116/2006-р та від 14 березня 2006 року №115/2006-р видані без дотримання процедури вилучення земельних ділянок, виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення, чим порушено вимоги частини другої статті 20, статей 55, 57-59 ЗК України у редакції, чинній на час видачі розпоряджень. Рішенням 14 сесії Хмельницької обласної ради №19 від 28 грудня 2000 року припинено право постійного користування земельними ділянками лісового фонду на території Полонського району сільськогосподарських підприємств, які у зв`язку з реформуванням аграрного сектору економіки припинили свою діяльність та передані у постійне користування СЛСП «Лісовик».

Таким чином, на момент передачі у постійне користування СЛСП «Лісовик» земель лісового фонду, останні перебували у державній власності, а уповноваженим органом щодо розпорядження спірними земельними ділянками є Хмельницька обласна військова адміністрація. Земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:2013 та :03:001:2014 перебувають у комунальній власності Полонської міської ради, про що 05.08.2021 та 25.08.2021 проведено державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В подальшому, 26.11.2021 між виконавчим комітетом Полонської міської ради та ОСОБА_1 укладені додаткові угоди до договорів оренди вищевказаних земельних ділянок. При цьому вилучення для нелісогосподарських потреб спірних земельних ділянок державної власності, що віднесені до земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні СЛСП «Лісовик», а також передання у комунальну власність таких ділянок належало до повноважень Хмельницької ОДА. В свою чергу земельні ділянки з кадастровими номерами :07:01:0134, :07:001:0135 зареєстровані в Державному земельному кадастрі як землі державної власності та відносяться до земель лісогосподарського призначення, як такі, що незаконно вибули з державної власності, оскільки передача земель лісогосподарського призначення в оренду фізичній особі не передбачена. Вказані розпорядження голови Полонської РДА № 84/2006-р від 24 лютого 2006 року, № 115/2006-р від 14 березня 2006 року та № 116/2006-р від 14 березня 2006 року є незаконними і повинні бути скасовані в судовому порядку, а договори оренди землі водного фонду від 04 березня 2006 року загальною площею 7,625 га укладено з порушенням вимог законодавства, тому вони підлягають визнанню недійсними, як і додаткові угоди № 1 від 26.11.2021, а спірні земельні ділянки - поверненню в державну власність.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні позову керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, спеціалізованого лісокомунального сільськогосподарського підприємства «Лісовик», Полонської міської ради до Шепетівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Полонської РДА та визнання недійсними договорів оренди землі.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2022 року апеляційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2022 року в частині вирішення позовних вимог керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі СЛСП «Лісовик» скасовано, позов у цій частині залишено без розгляду. В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31 травня 2023 року касаційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, Полонської міської ради до Шепетівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Полонської районної державної адміністрації та визнання недійсними договорів оренди землі скасовано і направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Спеціалізованого лісокомунального сільськогосподарського підприємства «Лісовик» до Шепетівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Полонської районної державної адміністрації та визнання недійсними договорів оренди землі залишено без змін.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2925 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути в державну власність в особі Хмельницької обласної військової адміністрації земельні ділянки: кадастровий номер :07:001:0134 площею 2,0911 га, що знаходиться за межами населеного пункту Новолабунської сільської ради; кадастровий номер :07:001:0135 площею 2,8926 га, що знаходиться за межами населеного пункту Новолабунської сільської ради; кадастровий номер :03:001:2013 площею 1,2608 га, що знаходиться за межами населених пунктів Полонської міської ради; кадастровий номер :03:001:2014 площею 1,3805 га, що знаходиться за межами населених пунктів Полонської міської ради. В задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору в розмірі 1342 грн. Стягнуто з Шепетівської районної військової адміністрації на користь Хмельницької обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору в розмірі 1342 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що спірні земельні ділянки незаконно були вилучені із земель лісового фонду, які перебували у постійному користуванні СЛСП «Лісовик» та також незаконно передані в оренду ОСОБА_1 як землі водного фонду, а тому вони мають бути повернені на користь держави. Також суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання незаконними та скасування розпоряджень Полонської РДА, визнання недійними договорів оренди водного фонду та додаткових угод від 26 листопада 2021 року, а також скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права оренди ОСОБА_1 на спірні земельні ділянки задоволенню не підлягають, оскільки не є ефективним способом захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, не врахував, що позивачами пропущено строк позовної давності. У 2013 році прокуратурою району при проведенні перевірки було встановлено невідповідність чинному законодавству орендної плати по земельних ділянках, які орендує позивач, та які є предметом спору, на що було прийнято документ прокурорського реагування і за домовленістю між орендодавцем та орендарем були усунуті недоліки шляхом підписання додаткових угод по збільшенню орендної плати за користування земельними ділянками водного фонду. Вважає, що у зв`язку з цим Шепетівська місцева прокуратура знала про прийняті Полонською районною державною адміністрацією розпорядження та укладені договори оренди землі та пропустила строки звернення до суду. Суд першої інстанції, надаючи оцінку висновкам експертів, не перевірив, що прокурором не надано доказів, на підставі яких проводилась експертиза у кримінальному провадженні, а саме відсутні відомості про координати поворотних точок, відсутня інформація про їх формування та затвердження у встановленому законом порядку на належні СЛСП «Лісовик» землі згідно з державним актом на право постійного користування. Судом не взято до уваги, що розпорядженнями Полонської районної державної адміністрації №297/2004-р від 03 серпня 2004 року «Про надання у користування земельних ділянок лісового фонду СЛСП «Лісовик» та №297/2005-р від 12 серпня 2005 року «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 03 серпня 2004 року №297/2004-р» відповідачу надано у постійне користування земельні ділянки лісового фонду СЛСП «Лісовик» на території Полонської міської ради площею 1556,95 га. На думку апелянта, прокурором не доведено, що земельні ділянки водного фонду, які орендує ОСОБА_1 , відносяться до земель лісового фонду. Суд першої інстанції безпідставно визнав за належний доказ висновок експерта від 31 серпня 2017 року, оскільки він є необ`єктивним та викликає сумніви у його достовірності. Станом на дату складення висновку експерта земельна ділянка згідно з державним актом була сформована, але координат поворотних точок не мала. На підставі рішення 43-ї сесії Полонської районної ради №3 від 10 квітня 2019 року на замовлення СЛСП «Лісовик» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та сформовано координати поворотних точок. Таким чином, вказані обставини спростовують накладання спірних ділянок. Також суд безпідставно стягнув з відповідача судовий збір в сумі 1342 грн, оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та звільнений від сплати судового збору відповідно до закону.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 07 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ухвалою суду від 14 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник Шепетівської окружної прокуратури просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суд першої інстанції без змін. Зазначає, що позивачем дотримано строки звернення до суду, оскільки заявлено вимогу про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку у власність держави як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Вказане також відповідає правовим позиціям Верховного Суду. Посилання апелянта на те, що спірні земельні ділянки не відносяться до земель лісового фонду є помилковими, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази, зокрема висновки експертів, інформацію ВО «Укрдержліспоект», які в своїй сукупності підтверджують факт належності спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення, які належать на праві постійного користування СЛСП «Лісовик».

Апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Шамрай В.В. про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

В судовому засіданні представник Шепетівської окружної прокуратури прокурор Ткачук Н.С. проти вимог апеляційної скарги заперечила, просила залишити без змін рішення суд першої інстанції.

Позивач Хмельницька обласна військова адміністрація про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлена, представник військової адміністрації в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Позивач Полонська міська рада Хмельницької області про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлена, представник міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа Спеціалізоване лісокомунальне сільськогосподарське підприємство «Лісовик» про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлена, представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справ

Встановлено, що розпорядженням голови Полонської РДА № 301/2002-р від 14 листопада 2002 року «Про надання в користування земельних ділянок для ведення лісового господарства СЛСП «Лісовик» м. Полонне» на підставі клопотання надано в постійне користування земельні ділянки для ведення лісового господарства в межах земель Новолабунської сільської ради Полонського району площею 259,22 га.

На підставі вказаного розпорядження СЛСП «Лісовик» видано державний акт на право постійного користування серії ІІ-ХМ № 000486 від 28 лютого 2003 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування за № 130, для ведення лісового господарства площею 259,22 га.

Згідно з планом зовнішніх меж землекористування, який є складовою державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ХМ № 00489, СЛСП «Лісовик» на території Новолабунської сільської ради Полонського району має у користуванні земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 233,78 га.

Розпорядженням голови Полонської РДА № 297/2004-р від 03 серпня 2004 року «Про надання у користування земельних ділянок лісового фонду СЛСП «Лісовик» та розпорядженням Полонської РДА № 297/2005-р від 12 серпня 2005 року «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 03 серпня 2004 року № 297/2004-р» надано в постійне користування земельні ділянки лісового фонду СЛСП «Лісовик» на території Полонської міської ради площею 1 556,95 га.

На підставі вказаних розпоряджень СЛСП «Лісовик» видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 338760 від 11 лютого 2009 року, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №06, згідно з яким земельна ділянка для ведення лісового господарства площею 279,03 га на території Полонської міської ради надана в постійне користування СЛСП «Лісовик».

Відповідно до плану меж земельної ділянки, який є складовою вищезазначеного державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, СЛСП «Лісовик» на території Полонської міської ради має у користуванні ділянку № НОМЕР_2 площею 279,03 га.

Розпорядженням голови Полонської РДА №85/2006-р від 24 лютого 2006 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо передачі в оренду земельних ділянок водного фонду орієнтовною площею 13,7 га для рибогосподарських потреб за рахунок земель водного фонду, розташованих за межами населених пунктів Полонської міської ради, площею 6,2 га та Новолабунської сільської ради площею 7,5 га.

За результатами розробленої топографо-геодизичною фірмою «Терра» у 2006 році технічної документації щодо інвентаризації земельної ділянки водного фонду за межами населених пунктів Полонської міської ради та Новолабунської сільської ради на замовлення ОСОБА_1 . Полонською РДА прийнято розпорядження №115/2006-р від 14 березня 2006 року та №116/2006-р від 14 березня 2016 року, згідно з якими передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку водного фонду загальною площею 2,6413 га на 49 років для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів Полонської міської ради та земельну ділянку водного фонду загальною площею 4,9837 га строком на 49 років для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради Полонського району.

Згідно з договором оренди землі від 24 березня 2006 року, укладеним між Полонською РДА та ОСОБА_1 , останньому передано в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду площею 4,9837 га, що знаходиться за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради Полонського району.

Зазначений договір зареєстровано у Полонському відділі Хмельницької регіональної філії Центру Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 квітня 2006 року за № 01.

Додатковими угодами від 10 грудня 2012 року до вказаного договору оренди землі, зареєстрованими у відділі Держкомзему у Полонському районі у Державному реєстрі земель за №04506 та №04507 26 грудня 2012 року, внесено зміни, якими пункт 9 договору викладено у новій редакції - орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 207,15 грн за 1 га в рік. На час дії договору оренди №01 від 03 квітня 2006 року сума орендної плати земельної ділянки площею 2,8926 га, яка розташована за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради, з моменту укладення даної угоди становить: річна - 599,20 грн; місячна орендна плата - 49,93 грн; сума орендної плати земельної ділянки площею 2,0911 га, яка розташована за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради, з моменту укладення даної угоди становить: річна 433,17 грн; місячна орендна плата 36,10 грн. Пункт 10 договору оренди викладено у новій редакції, відповідно до якого обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

На підставі договору оренди землі від 24 березня 2006 року, укладеного між Полонською РДА та ОСОБА_1 , останньому передано в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду площею 2,6413 га за межами населених пунктів Полонської міської ради.

Зазначений договір зареєстровано у Полонському відділі Хмельницької регіональної філії Центру Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 квітня 2006 року за №30.

Додатковими угодами від 10 грудня 2012 року до вказаного договору оренди землі, зареєстрованими у відділі Держкомзему у Полонському районі у Державному реєстрі земель за №04508 та №04509 26 грудня 2012 року, внесено зміни, якими пункт 9 викладено у новій редакції орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 207,15 грн за 1 га в рік. На час дії договору оренди №30 від 03 квітня 2006 року сума орендної плати земельної ділянки площею 1,3805 га, яка розташована за межами населених пунктів Полонської міської ради, з моменту укладення даної угоди становить: річна 285,97 грн; місячна орендна плата 23,83 грн; сума орендної плати земельної ділянки площею 1,2608 га, яка розташована за межами населених пунктів Полонської міської ради, з моменту укладення даної угоди становить: річна 261,17 грн; місячна орендна плата 21,76 грн.

Додатковими угодами №1 від 26 листопада 2021 року до вказаного договору оренди землі, укладеними між виконавчим комітетом Полонської міської ради та ОСОБА_1 , сторони вирішили внести зміни до договору оренди, зокрема, зазначивши стороною договору замість Полонської РДА виконавчий комітет Полонської міської ради, змінивши назву договору та виклавши її у такій редакції «Договір оренди землі з розташованим на ній водним об`єктом». Пункт 2 договору викладено в новій редакції «В оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,2608 га, у тому числі земельна ділянка 1,2608 га за кадастровим номером :03:001:2013, для рибогосподарських потреб, яка розташована за межами м. Полонного на території Полонської ОТГ Шепетівського району Хмельницької області» та «В оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,3805 га, у тому числі земельна ділянка 1,3805 га за кадастровим номером :03:001:2014, для рибогосподарських потреб, яка розташована за межами м. Полонного на території Полонської ОТГ Шепетівського району Хмельницької області».

За даними інформації ВО «Укрдержліспроект» (з відображенням на фрагментах Публічної кадастрової карти України меж кварталів СЛСП «Лісовик» Полонського району згідно з матеріалами лісовпорядкування 2002 року) земельні ділянки з кадастровим номером :07:001:0134, площею 2,0911 га та кадастровим номером :07:001:0135 площею 2,8926 га знаходяться в межах кварталів 34, 35 СЛСП «Лісовик», земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:2013 площею 1,2608 га перебуває в межах 7 кварталу у виділі 40 СЛСП «Лісовик», у свою чергу земельна ділянка :03:001:2014 площею 1,3805 га перебуває в межах 7 кварталу у виділах 40, 26, 27, 28 та 29 СЛСП «Лісовик».

Відповідно до матеріалів державного контролю Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості, ґрунтів шляхом проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо земельних ділянок як об`єктів перевірки з кадастровими номерами :07:001:0134 та :07:001:0135, що розташовані за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради Полонського району та земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:2013, :03:001:2014, які розташовані за межами населених пунктів Полонської ОТГ Полонського району Хмельницької області, за результатами якого встановлено, що розпорядження Полонської РДА від 24 лютого 2006 року №84/2006-р, від 24 лютого 2006 року №85/2006-р, від 14 березня 2006 року №116/2006-р та від 14 березня 2006 року №115/2006-р видані без дотримання процедури вилучення земельних ділянок, виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення, чим порушено вимоги частини другої статті 20, статей 55, 57-59 ЗК України у редакції, чинній на час видачі розпоряджень.

Висновком експерта Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комплексної земельно-технічної, оціночно-земельної експертизи та експертизи з питань землеустрою №6083-6094/16-26 від 31 серпня 2017 року було встановлено, що при наданні земельної ділянки ОСОБА_1 на підставі розпоряджень Полонської РДА №85/2006-р від 24 лютого 2006 року, №115/2006-р від 14 березня 2006 року та №116/2006-р від 14 березня 2006 року, згідно з вимогами нормативних документів, які регулювали земельні відносини на той час, необхідно було виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення та технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Надана на дослідження технічна документація щодо інвентаризації земельної ділянки водного фонду за межами населених пунктів Полонської міської ради для рибогосподарських потреб від 2006 року та технічна документація щодо інвентаризації земельної ділянки водного фонду за межами населеного пункту Новолабунської сільської ради для рибогосподарських потреб від 2006 року, не відповідає вимогам законодавства на момент відведення ОСОБА_1 в оренду для рибогосподарських потреб земельних ділянок з кадастровими номерами :07:001:0135, :07:001:0134, :03:001:2014 та :03:001:2013.

За даними вказаного висновку експерта від 31 серпня 2017 року земельна ділянка кадастровий номер :07:001:0134 площею 2,0911 га та земельна ділянка кадастровий номер :07:001:0135 площею 2,8926 га для рибогосподарських потреб, що знаходяться за межами населеного пункту Новолабунської сільської ради, якими користується ОСОБА_1 , накладається на межі земельної ділянки №6, якою користується СЛСП «Лісовик» на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ІІ-ХМ №000486. Земельна ділянка кадастровий номер :03:001:2013 площею 1,2608 га та земельна ділянка кадастровий номер :03:001:2014 площею 1,3805 га для рибогосподарських потреб, що знаходяться за межами населених пунктів Полонської міської, ради, якими користується ОСОБА_1 , накладається на межі земельної ділянки № 3, якою користується СЛСП «Лісовик» на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 338760.

Згідно з висновком експерта №865/021 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, складеним 24 грудня 2021 року на виконання ухвали Полонського районного суду Хмельницької області від 13 квітня 2021 року, земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0135, :07:001:0134, :03:001:2014, :03:001:2013, відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою, не накладаються із земельною ділянкою, яка належить СЛСП «Лісовик» на праві постійного користування на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 338760. Зіставити розташування земельних ділянок з кадастровими номерами :07:001:0135, :07:001:0134, :03:001:2014, :03:001:2013 з розташуванням земельної ділянки, яка належить СЛСП «Лісовик» на праві постійного користування на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ХМ №000486 немає можливості, оскільки на дослідження не надана відповідна землевпорядна або інша планово-картографічна документація, а даних, які зазначені в державному акті, не достатньо для визначення місця розташування даної ділянки, в тому числі її частин.

Відповідно до висновку експерта №1146д/024 від 12 липня 2024 року земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0135, :07:001:0134, відповідно до меж, визначених правовстановлюючими документами та документацією із землеустрою, повністю розташовуються (розташовувались) в межах земельної ділянки, яка була надана для СЛСП «Лісовик» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ХМ №000486 згідно з відомостями, що містяться у зазначеному державному акті, в матеріалах проекту організації і розвитку господарства СЛСП «Лісовик» від 2002 року, в матеріалах технічної документації зі складення державного акту, в матеріалах оглядового плану запроектованих господарських заходів СЛСП «Лісовик» лісовпорядкування 2002 року. Земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0135, :07:001:0134, згідно з відомостями, що містяться у вищевказаних документах, зокрема, в матеріалах технічної документації зі складання державного акту та в матеріалах до оглядового плану запроектованих господарських заходів СЛСП «Лісовик» лісовпорядкування 2002 року, знаходяться (знаходились) в межах біополяни без лісових насаджень (орієнтовно 50% площі ділянки :07:001:0134 та 80% площі ділянки :07:001:0135) та протипожежного ставка (орієнтовно 50% площі ділянки :07:001:0134 та 20% площі ділянки :07:001:0135).

Виходячи з даних державного акту СЛСП «Лісовик», матеріалів технічної документації зі складання державного акту та матеріалів лісовпорядкування, дані земельні ділянки на момент передачі в оренду ОСОБА_1 відносяться (відносились) до земель лісового фонду як земельні ділянки не вкриті лісовою рослинністю, але надані для потреб лісового господарства. Водночас слід зазначити, що враховуючи тип місцевості (протипожежний ставок та біополяна без лісових насаджень), земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0134 та частина площі (орієнтовно до 60% площі) земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0135 знаходяться (знаходились) на землях, які б могли бути віднесені до земель водного фонду як землі зайняті водними об`єктами та прибережними захисними смугами навколо водойм, не зайняті лісами.

Земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:2014 та :03:001:2013, відповідно до меж, визначених правовстановлюючими документами та документацією із землеустрою, повністю розташовуються (розташовувались) в межах земельної ділянки, яка була надана для СЛСП «Лісовик» на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №338760 згідно з відомостями, що містяться у зазначеному державному акті, в плані меж земельної ділянки СЛСП «Лісовик», в матеріалах проекту організації і розвитку господарства СЛСП «Лісовик» від 2002 року, в матеріалах технічної документації зі складення державного акту, в матеріалах оглядового плану запроектованих господарських заходів СЛСП «Лісовик» - лісовпорядкування 2002 року.

Земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:2014 та :03:001:2013, згідно з відомостями, що містяться у вищевказаних документах, зокрема, в матеріалах технічної документації зі складання державного акту та в матеріалах до оглядового плану запроектованих господарських заходів СЛСП «Лісовик» - лісовпорядкування 2002 року, враховуючи можливі похибки при прив`язці планшету лісовпорядкування, знаходяться (знаходились) в межах болота.

Виходячи з даних державного акту СЛСП «Лісовик», матеріалів технічної документації зі складання державного акту та матеріалів лісовпорядкування, дані земельні ділянки на момент передачі в оренду ОСОБА_1 відносяться (відносились) до земель лісового фонду як земельні ділянки не вкриті лісовою рослинністю, але надані для потреб лісового господарства. Водночас слід зазначити, що враховуючи тип місцевості (болото), земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:2014 та :03:001:2013 знаходились на землях, які б могли бути віднесені до земель водного фонду як землі зайняті болотами.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 статті 78 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з пунктом «а» частини першої статті 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 12 Перехідних положень ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Частиною 1 статті 19 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (ч.ч. 2, 3 статті 1 ЛК України).

Відповідно до статті 4 ЛК України (в редакції станом на час укладення спірних договорів оренди) усі ліси на території України становлять її лісовий фонд. До лісового фонду належать також земельні ділянки, не вкриті лісовою рослинністю, але надані для потреб лісового господарства. До лісового фонду не належать: усі види зелених насаджень у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремі дерева і групи дерев, чагарники на сільськогосподарських угіддях, садибах, присадибних, дачних і садових ділянках.

Статтею 4 ЛК України (в редакції станом на момент реєстрації спірних договорів оренди) визначено, що до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 гектара. До лісового фонду не належать: зелені насадження в межах населених пунктів (парки, сквери, бульвари тощо), які не віднесені в установленому порядку до лісів; окремі дерева і групи дерев, чагарники на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Згідно зі статтею 5 ЛК України (в редакції станом на час укладення спірних договорів оренди) землі лісового фонду поділяються на: а) лісові: вкриті лісовою (деревною і чагарниковою) рослинністю; не вкриті лісовою рослинністю, які підлягають залісненню (зруби, згарища, рідколісся, пустирі та інші), зайняті лісовими шляхами, просіками, протипожежними розривами тощо; б) нелісові: зайняті спорудами, пов`язаними з веденням лісового господарства, трасами ліній електропередач, продуктопроводів та підземними комунікаціями тощо; зайняті сільськогосподарськими угіддями (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища, надані для потреб лісового господарства); зайняті болотами і водоймами в межах земельних ділянок лісового фонду, наданими для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до склад земель лісового фонду визначення їх меж провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством.

Статтею 5 ЛК України (в редакції на час реєстрації спірних договорів оренди) визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Згідно зі статтею 6 ЛК України (в редакції станом на час винесення спірних розпоряджень та укладення спірних договорів оренди) усі ліси в Україні є власністю держави. Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України. Верховна Рада України делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначені цим Кодексом та іншими актами законодавства. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами. Надання земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування провадиться без їх вилучення у постійних користувачів у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 7 ЛК України (в редакції станом на час реєстрації спірних договорів оренди) ліси, які знаходяться на території України, є об`єктом права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Законом України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 05 лютого 2004 року №1457-IV визначено, що при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності землі лісового фонду за межами населених пунктів.

Таким чином, з дня набрання чинності вказаним законом 14 липня 2004 року усі землі лісового фонду за межами населених пунктів віднесено до земель державної форми власності.

Статтею 3 ВК України передбачено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України (в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин) до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації об`єктів водного фонду, виконують певні захисні функції.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до статті 1 ВК України водний об`єкт природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт); ставок штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів.

Статтею 3 ВК України визначено, що до водного фонду України належать, зокрема, штучні водойми (водосховища, ставки) і канали, крім каналів на зрошувальних і осушувальних системах.

Відповідно до статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, зокрема, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 статті 56 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Статтею 51 ВК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у користування на умовах оренди водні об`єкти (їх частини) місцевого значення та ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях. Передача орендарем права на оренду водного об`єкта (чи його частини) іншим суб`єктам господарювання забороняється. Орендодавцями водних об`єктів (їх частин) місцевого значення є Верховна Рада Автономної Республіки Крим і обласні Ради. Окремі повноваження щодо надання водних об`єктів (їх частин) місцевого значення в користування Верховна Рада Автономної Республіки Крим та обласні Ради можуть передавати відповідним органам виконавчої влади на місцях чи іншим державним органам. Орендодавцями водних об`єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації. Розподіл повноважень щодо передачі водних об`єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Право водокористування на умовах оренди оформляється договором, погодженим з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства. Умови, строки і збір за оренду водних об`єктів (їх частин) визначаються в договорі оренди за згодою сторін. Водокористувачі, яким водний об`єкт (його частина) надано в оренду, можуть дозволити іншим водокористувачам здійснювати спеціальне водокористування в порядку, встановленому цим Кодексом. Користування водними об`єктами (їх частинами) на умовах оренди здійснюється відповідно до вимог водного законодавства і регулюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Порядок надання земель водного фонду у користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством (частина перша статті 85 ВК України).

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 59 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідно до частин 1, 2 статті 84 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону.

Статтею 93 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Оренда земельної ділянки може бути короткостроковою не більше 5 років та довгостроковою не більше 50 років. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда). Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Порядок вилучення земельних ділянок врегульовано статтею 149 Земельного кодексу України (в редакції станом на лютий 2006 року), відповідно до якої земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування (частина 1). Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (частина 2).

З аналізу вказаних норм права вбачається, що розпорядження земельною ділянкою, а саме надання її у користування іншій особі за наявності чинного права користування, можливо лише після припинення права такого користування останнім у встановленому порядку.

Згідно зі статтею 20 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Згідно з пунктами «а» та «б» статті 21 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 2 статті 16 ЦК України зазначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в оренду передано земельні ділянки водного фонду з кадастровими номерами :07:001:0135, :07:001:0134, :03:001:2014 та :03:001:2013.

Вказані земельні ділянки накладаються на межі земельних ділянок, якими користується СЛСП «Лісовик» на підставі державних актів серії ІІ-ХМ № 000486 та серії ЯЯ № 338760, які надавались йому в постійне користування для ведення лісового господарства.

При цьому, передача в оренду спірних земельних ділянок відбулась на підставі розпоряджень Полонської РДА від 24 лютого 2006 року №84/2006-р, від 14 березня 2006 року №116/2006-р та від 14 березня 2006 року №115/2006-р, які були видані без дотримання процедури вилучення земельних ділянок, виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення.

Зазначені обставини підтверджені даними інформації ВО «Укрдержліспроект», матеріалами державного контролю Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за дотриманням земельного законодавства, висновком експерта №6083-6094/16-26 від 31 серпня 2017 року, висновком експерта №1146д/024 від 12 липня 2024 року.

Отже, позовні вимоги заявлено прокурором, у тому числі, з підстав порушення Полонською РДА норм ЗК України при виділенні земельної ділянки ОСОБА_1 .

Наведене свідчить, що внаслідок порушення вимог закону органом, уповноваженим від імені держави на розпорядження цими земельними ділянками Полонською районною державною адміністрацією, спірні земельні ділянки незаконно були вилучені із земель лісового фонду, які перебували у постійному користуванні СЛСП «Лісовик» та також незаконно передані в оренду ОСОБА_1 як землі водного фонду. Укладені в подальшому договори оренди спірних земельних ділянок та додаткові угоди до них від 26 листопада 2021 року є недійсними, оскільки підставою їх укладення є незаконні розпорядження Полонської РДА.

Разом з тим, з врахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання недійсним розпоряджень Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області та визнання недійсними договорів оренди землі є неефективним, оскільки задоволення цих вимог не призведе до захисту або відновлення порушеного речового права держави (у разі його наявності), зокрема повернення у володіння або користування спірних земельних ділянок.

Серед способів захисту речових прав Цивільний кодекс України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (п.п. 148-151) вказала, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Як уже зазначав суд, серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Негаторний позов це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо така особа не набула права власності. Водночас ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункти 65-67)).

Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункти 70-71)).

З урахуванням наведенного, визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.

Оскільки в справі, що переглядається, спірні земельні ділянки частково накладаються на землі лісогосподарського призначення, то прокурор звернувся до суду з належною та ефективною вимогою, спрямованою на відновлення порушеного права держави, а саме з негаторним позовом про повернення земельних ділянок у власність держави.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути в державну власність в особі Хмельницької обласної військової адміністрації земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0135, :07:001:0134, :03:001:2014 та :03:001:2013.

Щодо посилань апелянта на неналежність спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження факту знаходження спірних земельних ділянок в межах земель лісогосподарського призначення керівник Шепетівської місцевої прокуратури надав: інформацію ВО «Укрдержліспроект» (з відображенням на фрагментах Публічної кадастрової карти України меж кварталів СЛСП «Лісовик» Полонського району згідно з матеріалами лісовпорядкування 2002 року) про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0134, площею 2,0911 га та кадастровим номером :07:001:0135 площею 2,8926 га знаходяться в межах кварталів 34, 35 СЛСП «Лісовик», земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:2013 площею 1,2608 га перебуває в межах 7 кварталу у виділі 40 СЛСП «Лісовик», у свою чергу земельна ділянка :03:001:2014 площею 1,3805 га перебуває в межах 7 кварталу у виділах 40, 26, 27, 28 та 29 СЛСП «Лісовик»; проект організації і розвитку лісового господарства СЛСП «Лісовик» від 2002 року; матеріали державного контролю ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо порушення законодавства при прийнятті розпоряджень Полонською РДА від 24 лютого 2006 року №84/2006-р, від 24 лютого 2006 року №85/2006-р, від 14 березня 2006 року №116/2006-р, від 14 березня 2006 року №115/2006-р без дотримання процедури вилучення земельних ділянок і виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення; копії державних актів на право постійного користування земельною ділянкою СЛСП «Лісовик» та висновок експерта Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комплексної земельно-технічної, оціночно-земельної експертизи та експертизи з питань землеустрою №6083-6094/16-26 від 31 серпня 2017 року, відповідно до якого спірні земельні ділянки накладаються на межі земельних ділянок, якими користується СЛПС «Лісовик» на підставі державних актів на право постійного користування.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Крім того, згідно з висновком експерта №1146д/024 від 12 липня 2024 року про проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи, земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0135, :07:001:0134, :03:001:2014 та :03:001:2013 відповідно до меж, визначених правовстановлюючими документами та документацією із землеустрою, повністю розташовуються (розташовувались) в межах земельних ділянок, які були надана для СЛСП «Лісовик» на підставі Державних актів на право постійного користування землею серії ІІ-ХМ №000486 та серії ЯЯ №338760 згідно з відомостями, що містяться у зазначеному державному акті, в матеріалах проекту організації і розвитку господарства СЛСП «Лісовик» від 2002 року, в матеріалах технічної документації зі складення державного акту, в матеріалах оглядового плану запроектованих господарських заходів СЛСП «Лісовик» лісовпорядкування 2002 року.

Таким чином, суд першої інстанції дослідив усі наявні в матеріалах справи докази, що підтверджують віднесення спірних земельних ділянок до земель лісового фонду та надав їм належну правову оцінку.

При цьому, суд обґрунтовано не взяв до уваги висновок експерта №865/021 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 24 грудня 2021 року, оскільки він наданий без відповідної землевпорядної або іншої планово-картографічної документації, а відтак не може бути достатнім доказом у справі.

Щодо посилань апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом правильно встановлено, що право власності держави в цілому щодо спірних земельних ділянок було порушено незаконними розпорядженнями Полонської РДА, виданими без дотримання процедури вилучення земельних ділянок, без виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення, незаконно укладеними на їх підставі договорами оренди та незаконною реєстрацією права оренди на земельні ділянки за ОСОБА_1 .

Беручи до уваги, що спірні земельні ділянки не вибули із власності держави, відтак застосовуються положення статті 391 ЦК України, ефективним способом захисту є негаторний позов (усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном).

Позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, доки існує саме правопорушення (постанова Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №607/15489/15-ц).

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц).

Отже, позовна давність до такого позову не застосовується, а судове рішення про його задоволення, яке набрало законної сили, є підставою для державної реєстрації відомостей про припинення незаконно зареєстрованого за відповідачем права власності на майно.

До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові №496/1059/18 від 10 квітня 2024 року.

Отже доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Разом з тим, обґрунтованими є посилання ОСОБА_1 на незаконне стягнення з нього рішенням суду першої інстанції на користь Хмельницької обласної прокуратури судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору в розмірі 1342 грн.

Разом з тим, відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №130329.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат сторін не врахував, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, отже звільнений від сплати судового збору, та помилково вказав про стягнення з відповідача на користь Хмельницької обласної прокуратури судового збору.

За змістом частини 6 статті 141 ЦПК України у разі, якщо особу, з якої присуджено стягнення судових витрат, звільнено від їх сплати, відповідні витрати відносяться на рахунок держави.

Отже, рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору в розмірі 1342 грн слід скасувати та компенсувати Хмельницькій обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені нею витрати зі сплати судового збору у розмірі 1342 грн. У решті рішення слід залишити без змін.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права. Проте, при вирішенні питання про розподіл судових витрат сторін, суд помилково не врахував, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи та відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Тому, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури 1342 грн судового збору підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Шамрай Василем Вікторовичем, задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2025 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору в розмірі 1342 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Компенсувати Хмельницькій обласній прокуратурі витрати по сплаті судового збору в розмірі 1342 грн (одна тисяча триста сорок дві гривні) за рахунок держави.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 травня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

А.П. Корніюк

Т.О. Янчук