ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

07 травня 2025 року

м. Харків

Справа № 631/75/17

Провадження № 22-ц/818/2243/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 січня 2025 року, постановлену суддею Пархоменко І.О., -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 лютого 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 554,46грн., з них: 4027,39 грн. - заборгованість за кредитом; 33737,25грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3239,61грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксованої частина); 2050,21грн. - штраф ( процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати по сплаті судовому збору у розмірі 1600грн.

22 січня 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову, якою поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справ.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вона була обізнана щодо перебування даної справи у провадженні Нововодолазького районного суду Харківської області. Вказує, що 09 грудня 2024 року згідно інформації з Єдиного реєстру боржників їй стало відомо, що у Нововодолазькому відділі державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі ВДВС) відкрито виконавче провадження №57494431 відносно боржника ОСОБА_1 . В зв`язку з тим, що виконавче провадження було відкрито відносно боржника ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 , тобто різні по-батькові, керівнику Нововодолазького відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Нововодолазький ВДВС) було направлено адвокатський запит з проханням, в тому числі, повідомити відносно кого було відкрито вказане виконавче провадження.

12 грудня 2024 року із відповіді Нововодолазького ВДВС №17248 їй стало відомо, що на виконанні у відділі по відношенню до ОСОБА_1 перебувало виконавче провадження. 04 жовтня 2019 року виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Надати більш детальну інформацію по ВП не вбачається можливим в зв`язку с закінчення трирічного строку зберігання ВП.

Згідно до наданої копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №57494431 було встановлено, що ВП відкривалося на підставі виконавчого листа від 05 червня 2018 року за номером 631/75/17 виданого Нововодолазьким районним судом Харківської області.

12 грудня 2024 року відповідно до інформації з офіційного сайту Судова влада України https://court.gov.ua/fair/ ОСОБА_1 стало відомо про те, що у Нововодолазькому районному суді Харківської області ухвалено заочне рішення по справі №631/75/17, яким задоволені позовні вимоги ПАТ "КБ"ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 . Однак їй не було відомо ані про відкриття виконавчого провадження, ані про заочне рішення Нововодолазького районного суду Харківської області. Стягнення коштів за виконавчим провадженням ВП №57494431 з ОСОБА_1 не здійснювалося.

16 січня 2025 року її представник ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами цивільної справи №631/75/17 та заочним рішенням по справі від 06 лютого 2018 року, а вже 22 січня 2025 року було подано заяву про перегляд заочного рішення суду.

Звертає увагу на те, що в повідомленні про вручення поштового відправлення (арк. справи 50), що надійшло до суду 12 грудня 2017 року про отримання повістки про виклик до суду у судове засідання, яке було призначено на 27 грудня 2017 відсутній підпис відповідача ОСОБА_1 , наявний тільки підпис робітника поштового зв`язку, зазначена прописом дата в графі доставлено «05 грудня 2017» та підкреслено слово «особисто», при цьому ніякої відмітки чи пояснення щодо причин відсутності підпису адресата не зазначено (копія повідомлення додається). Крім того, в матеріалах справі відсутні докази направлення та отримання нею копії ухвали суду від 21 вересня 2017 року про відкриття провадження по справі, призначення справи до попереднього судового розгляду на 28 вересня 2017 року та копії позовної заяви разом з додатками до неї (арк. справи 44-45), а також судових повісток.

Тобто вона не була належно повідомлена про розгляд справи, що позбавило її можливості надати суду докази та навести свої заперечення проти позовних вимог, чим в результаті було порушено її право на справедливий судовий розгляд.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення суду суд першої інстанції виходив з того, що заявником пропущено встановлений процесуальним законом строк на подання цієї заяви. Поважних причини його пропуску заявником не наведено.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача.

Умовами проведення заочного розгляду справи є: 1) належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання; 2) нез`явлення відповідача у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та 4) відсутність заперечень позивача проти такого вирішення справи. Лише в разі одночасного існування всіх перелічених умов суд може ухвалити заочне рішення в справі (частина перша статті 280 ЦПК України).

Водночас суть та мета заочного розгляду справи, які полягають у своєчасному та ефективному вирішенні спору, не відрізняються від тих же складових загального позовного провадження. Наведене пояснюється тим, що питання проведення заочного розгляду справи виникає вже на стадії судового розгляду під час судового засідання у справах позовного провадження. Тобто за наявності передбачених законом умов фактично відбувається перехід із загального позовного провадження до заочного розгляду справи.

У доктрині цивільного процесуального права вважається, що, з одного боку, заочне провадження є додатковою гарантією для позивача від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу та дотримання судами строків розгляду справи.

З іншого боку, відповідачу частиною першою статті 284 ЦПК України гарантується право на перегляд заочного рішення за його письмовою заявою за «спрощеною процедурою», тобто тим самим судом.

Законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).

Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається,мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Натомість право на подання апеляційної скарги на заочне рішення суду відповідач набуває лише після залишення його заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України.

Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається exofficio.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ухваленого 06 лютого 2018 року, ОСОБА_1 , в особі представника Скрипника С.І., посилалася на те, що вона не була повідомлена про ухвалення заочного рішення у даній справі та його копію вона не отримувала. Про існування даної справи вона дізналася із офіційного сайту «Судова влада України», який відвідала після відповіді Нововодолазського ВДВС від 12 грудня 2024 року. Із матеріалами справи та змістом заочного рішення від 06 лютого 2018 року її представник ознайомився лише 16 січня 2025 року, а тому двадцятиденний строк, передбачений положенням ч.3 ст.284 ЦПК України, має обраховуватися саме із цієї дати.

Матеріали справи свідчать, що заочне рішення у справі було ухвалено 06 лютого 2018 року.

Копія заочного рішення, яка направлялася відповідачу, на адресу, яка міститься в матеріалах справи: АДРЕСА_1 повернулася до суду без вручення 13 березня 2018 року, із відміткою на поштовому конверті за зазначеною адресою адресат не проживає.

Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою останньою не заперечується, та зазначається в апеляційній скарзі.

За змістом пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час направлено копії заочного рішення суду) днем вручення судового рішення є, в тому числі, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, заочне рішення вважається врученим відповідачу 13 березня 2018 року.

У питаннях оцінки поважності причин пропуску процесуального строку на оскарження як підстави для його поновлення суди повинні враховувати критерії, сформовані у практиці ЄСПЛ, а саме: тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин; при цьому заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (справа «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії», пункт 109 ).

Усталеним у практиці ЄСПЛ є підхід щодо врахування таких обставин при оцінці поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийняті рішень про його поновлення: 1) складність справи, тобто обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Встановивши відсутність у сторони відповідача безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, передбачених у частині третій статті 284 ЦПК України, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.

Доводи апелянта про те, що поштова кореспонденція не надходила на її адресу спростовуються матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - без змін із підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова