Справа № 485/583/25
Провадження №2/485/303/25
РІШЕННЯ

іменем України

23 травня 2025 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Бодрової О.П.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Куйбишевське» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості за договором оренди землі,

установив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Куйбишевське» (далі ПОСП «Куйбишевське») про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості за договором оренди землі.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 6,01 га, кадастровий номер :02:000:0046, розташованої на території Горохівської сільської ради Баштанського району у Миколаївської області. 01 грудня 2016 року між позивачкою та ПОСП «Куйбишевське» був укладений договір оренди землі. 24 лютого 2021 року між нею та відповідачем укладено додаткову угоду, відповідно до якої збільшено строк дії договору до 31 грудня 2027 року. Зазначала, що всупереч умов договору, укладеного між сторонами, відповідач не сплачує орендну плату. Позивач усно зверталась до відповідача з питання виплати орендної плати. На телефоні дзвінки представник відповідача не відповідає. Так, відповідачем не сплачено оренду плату з урахуванням п.47 договору оренди, а саме індексації орендної плати за поточний рік за 2022 рік у розмірі 16881 грн, 2023 рік у розмірі 21388 грн та 2024 рік у розмірі 22457 грн, усього у розмірі 60726 грн.

Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо сплати орендної плати за 2022-2024 роки не виконав, ОСОБА_1 просила:

- розірвати договір оренди земельної ділянки від 01 грудня 2016 року, укладений між нею та ПОСП «Куйбишевське»;

- стягнути на її користь з ПОСП «Куйбишевське» заборгованість за 2022-2024 роки в загальному розмірі 60726 грн.

Крім того, просила стягнути на її користь з ПОСП «Куйбишевське» витрати зі сплати судового збору.

У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022, земельні ділянки Горохівської об`єднаної територіальної громади згідно списку перебували в тимчасовій окупації Російської Федерації та вважалася територіє на яких ведуться актів бойові дії з 19.03.2022 по 11.11.2022. Листом вих.№7 від 13.03.2023 відповідач звертався до управління з питань цивільного захисту обласної військової адміністрації щодо проведення обстеження та знешкодження вибухонебезпечних предметів на земельних ділянках, що знаходяться в користуванні ПОСП «КУЙБИШЕВСЬКЕ», однак такого обстеження проведення не було, будь-якого підтвердження щодо можливості використання земельних ділянок як таких, що не несуть загрози життю працівників та не містять вибухонебезпечних предметів не було надано. Тричі, відповідач звертався з заявами до начальника Горохівської сільської військової адміністрації про неможливість використання земельних ділянок. Відповіді не отримано. Листами зверталися до Центру протимінної діяльності, Державної екологічної інспекції України, в інші відповідні установи щодо визнання земельних ділянок за переліком потенційно забруднених вибухонебезпечними предметами. Отже, ПОСП «КУЙБИШЕВСЬКЕ», не проводить господарську діяльність на зазначених земельних ділянках. Відповідач не отримував від позивачки жодного звернення щодо сплати орендної плати. Рахунки підприємства заблоковані за ухвалами слідчого судді в рамках порушеного кримінального провадження. Отже, відповідач вважає вищевикладені обставини форс-мажорними. Додатково зазначає, що у 2022 році орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, в 2022 році орендар не провів посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю, через тимчасову окупацію. Наданий позивачем розрахунок не відповідає вимогам Закону.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що органом місцевого самоврядування не приймалося жодного рішення про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків та зборів для відповідача, а отже земельні ділянки не вважаються потенційно забрудненими вибухонебезпечними предметами. Вважає, що арешт рахунків немає жодного причинно-наслідкового зв`язку між зазначеним обставинами та можливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди землі. Відповідач не повідомляв її про неможливість використання належної земельної ділянки, не попереджав про виникнення обставин непереборної сили (форс мажорних обставин). Крім того, відповідачем по справі не надано сертифікату торгово-промислової палати. Відповідачем не надано доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом або з інших причин. Долучений розрахунок загального МПЗ за податковий (звітний) 2023 рік свідчить про те, що у відповідача у 2023 році перебувало 1131 земельна ділянка загальною площею 3261,27 га, разом з тим в своїх зверненнях зазначає непридатними 334 га. Відповідачем сплачено ПДФО з доходів фізичних осіб. Отже, відповідач активно проводить свою господарську діяльність.

Позиції учасників справи

Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Надали заяву про розгляд справи у відсутність їх представника.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою від 28 березня 2025 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження /а.с.18/.

Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду /а.с.95/.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд встановив, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 6,01 га, розташована в межах території Горохівської сільської ради Баштанського (колишнього Снігурівського) району Миколаївської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0046, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 442539, виданого відділом Держкомзему у Снігурівському районі Миколаївської області 26 серпня 1998 року /а.с.5/.

01 грудня 2016 року ОСОБА_1 уклала з ПОСП «Куйбишевське» договір оренди зазначеної земельної ділянки, за умовами якого передала земельну ділянку останньому в оренду строком до 31.12.2024 (п.3.1.). Цього ж дня складено акт прийому передачі земельної ділянки /а.с.6-10/.

24 лютого 2021 року була укладена додаткова угода про внесення змін до договору оренди землі №б/н від 01.12.2016, відповідно до якої пункт 3.1. договору викладено в наступній редакції «3.1. договір укладено на строк по 31.12.2027 року, тобто на 11 років 0 місяців і 30 днів» /а.с.11/.

Згідно пункту 2.4. договору нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 250428,50 грн.

За користування земельною ділянкою орендар виплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 4 (чотири) % від суми, зазначеної в п.2.4. цього договору, а саме 10017,14 грн за календарний рік (річна орендна плата) (п.4.1. договору).

Відповідно до п.4.4. річна орендна плата нараховується та виплачується орендодавцеві у строк з 01 листопада по 31 грудня відповідного року.

Орендна плата за поточний рік індексується шляхом множення річної орендної плати, зазначеної в п.4.1. цього договору, на коефіцієнт Кі, що визначається за формулою: Кі=1+(І/100-1,12), де І індекс інфляції року, що передує поточному .

Відповідно до п.9.1.4. орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасних та повних розрахунків з орендної плати.

Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі виплачувати орендодавця орендну плату на умовах, передбачених цим договором (п.9.4.4. договору оренди).

Відповідно до п. 12.10. договору дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання Орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи - Орендаря; його розірвання за згодою сторін; внаслідок випадкового знищення чи пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню; в інших випадках передбачених законом.

У випадку порушення умов цього Договору винна сторона несе відповідальність, передбачену цим договором та діючим законодавством України, у тому числі винна сторона зобов`язана компенсувати постраждалій стороні заподіяні збитки (п.13.1.).

Пункт 4.1., 4.2. додаткової угоди, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 10 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 14571,91 грн за рік оренди. З цієї суми орендарем, як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України.

Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка із подій сталась раніше). При цьому, коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 01 січня року виплати/нарахування (в залежності від того, яка із подій сталась раніше) (п.4.4.).

Відповідно до п.4.5. орендна плата вноситься орендарем у строк з 01 серпня до 31 грудня кожного року.

Пунктом 9.4. угоди на орендаря покладено обов`язок вчасно сплачувати всі належні за договору орендні платежі, своєчасно сплачувати оренду плату, тобто до 31 грудня кожного року /а.с.12 -14/.

Відповідно до п.14.1. сторони звільняються від відповідальності по договору або в зв`язку з ним через обставини, що є наслідком не переробної сили, а саме землетрус, повінь, посуха, зневоднення, град, удар блискавки, буря,ураган, буран, заморозок, ожеледь, вимерзання, обледеніння, пожежа, злива, поводь, паводок, земельний або земель водний сель, нашестя комах, епітофітотійний розвиток хвороб, розмноження шкідників рослин, вплив радіохімічних, бактеріологічних, отруйних, токсичних речовин, блокада, військові або збройні операції будь-якого характеру, бунти, безладдя, страйки, локаути та інші трудові порушення, урядові постанови або розпорядження державних органів, розпорядження органів місцевого самоврядування, інші, незалежні від сторін, обставини, як сторони не могли передбачати та запобігти їм будь-якими розумними діями, які істотно перешкоджають виконанню сторонами цього Договору, а також через інші, не вказані в цьому Договорі обставини, які обидві сторони акцептують як обставини непереборної сили.

Настання обставин не переробної сили не звільняє сторони від застосування зусиль для усунення таких причин. Сторони зобов`язуються продовжувати виконання договірних обов`язків відразу ж після усунення перешкод (п.14.2.).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка №415949700), яка сформована 03 березня 2025 року, право оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0046 зареєстровано за ПОСП «Куйбишевське» на підставі договору оренди та додаткової угоди.

Норми права які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом- також орендної плати за водний об`єкт (абзац п`ятий частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі»).

Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (частина друга статті 25 Закону України «Про оренду землі»).

Щодо несплати відповідачем орендної плати за 2022, 2023, 2024 роки

Суд встановив, що між сторонами виникли договірні відносини.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів неналежного виконання відповідачем даного договору до 2022 року.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжувався відповідними указами Президента України та діє на даний час.

В зв`язку із запровадження на території України Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Отже, орендар повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Відповідно до частини 1статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 399/935/16-ц (провадження № 61-304св17)).

Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Актуальний перелік таких територій затверджений наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, згідно з якою Горохівська сільська територіальна громада Баштанського району Миколаївської області, на території якої розташована спірна земельна ділянка, з 19 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебувала під тимчасовою окупацією, а наразі належить до територій можливих бойових дій.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем доведено факт неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, а саме існування форс-мажорних обставин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022 рік, оскільки земельна ділянка, що розташована на території, яка, в період з 19 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебувала під тимчасовою окупацією, тому в 2022 році орендар значною мірою був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, в 2022 році орендар не провів посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності вини у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022 рік за договором оренди землі.

Умовами п. 14.1. договору передбачено, що сторони, звільняються від відповідальності по Договору або в зв`язку з ним через обставини що є наслідком непереборної сили.

Відповідно до ч.6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Враховуючи вищезазначені судом обставини те, що земельна ділянка позивача не могла використовуватись відповідачем відповідно до умов договору оренди, у зв`язку окупацією населених пунктів та активними бойовими діями, відповідач звільняється від сплати орендної плати за 2022 рік.

Незважаючи на вищевказані обставини, згідно Договору оренди землі, відповідач зобов`язаний був нарахувати та сплатити орендодавцю орендну плату за 2023 та 2024 роки.

Слід зазначити, що відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на факт неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, а саме існування форс-мажорних обставин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2023 та 2024 роки.

Відповідно п. 289.1. Податкового кодексу України для визначення розміру земельного податку та орендної плати земель державної або комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право, на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Відповідно до Договору оренди землі орендна плата за рік становить 100017,14 грн (п.4.1.).

Згідно п.4.7. Договору орендна плата за поточний рік індексується шляхом множення річної орендної плати, зазначеної в п.4.1. цього Договору, на коефіцієнт Кі, що визначається за формулою: Кі= І+ (1/100-1.12), де І- індекс інфляції року, що передує поточному. Якщо значення Кі не перевищує 1 (один), індексація не проводиться.

Коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки (НГО) визначає центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (п. 289.3 ПКУ) Таким органом є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Коефіцієнт індексації НГО має визначатися на підставі індексу споживчих цін за попередній рік за формулою: Кi = І:100, де І індекс споживчих цін за попередній рік.

Згідно даних Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (https://land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro-indeksacziyu-normatyvnoyi-groshovoyi-oczinky-zemel-za-2024-rik/) Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 1996 рік 1,703; 1997 рік 1,059; 1998 рік 1,006; 1999 рік 1,127; 2000 рік 1,182; 2001 рік 1,02; 2005 рік 1,035; 2007 рік 1,028; 2008 рік 1,152; 2009 рік 1,059; 2010 рік 1,0; 2011 рік 1,0; 2012 рік 1,0; 2013 рік 1,0; 2014 рік 1,249; 2015 рік 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) і 1,2 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); 2016 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,06 (для земель несільськогосподарського призначення); 2017 рік 1,0; 2018 рік 1,0; 2019 рік 1,0; 2020 рік 1,0; 2021 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь), 2023 рік 1,051 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь).

Таким чином, сума заборгованості відповідача по договору оренди складає:

за 2023 рік- 10017,14 грн;

за 2024 рік- 10017,14 х 1.051 = 10528,01 грн.

Позивачем наданий суду розрахунок заборгованості по орендній платі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не погоджується з розрахунком позивача.

Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості по орендній платі судом до уваги не береться, оскільки такий не ґрунтується на вимогах Закону.

Що стосується питання утримання із суми орендної плати податку на доходи фізичних осіб.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковим кодексом України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпунктів 164.1.1 та 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом; загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

У підпункті 164.2.5 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до вимог підпункту 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 ПК України податковим агентом платника податку - орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об`єктів нерухомості, інших, ніж зазначені в підпункті 170.1.1 цього пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою нерухомістю, чи присадибну ділянку), є орендар.

При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи неповний місяць оренди. Мінімальна сума орендного платежу визначається за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України, виходячи з мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості з урахуванням місця її розташування, інших функціональних та якісних показників, що встановлюються органом місцевого самоврядування села, селища, міста, на території яких вона розташована, та оприлюднюється у спосіб, найбільш доступний для жителів такої територіальної громади. Якщо мінімальну вартість не встановлено чи не оприлюднено до початку звітного (податкового) року, об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеного в договорі оренди.

За визначенням підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 170.1.4 пункту 170.1 статті 170 ПК України доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1-170.1.3 цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх виплати за їх рахунок.

Абзацом «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України передбачено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Підпунктом 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України встановлено, що платником податку є податковий агент.

Отже, при сплаті орендних платежів саме фізичній особі платник податків виступає податковим агентом, на якого покладається обов`язок з обчислення, декларування, утримання та перерахування з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) фізичній особі, податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Доходи, від надання в оренду (суборенду) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою 18 % (п. 167.1 ст. 167 ПКУ).

Крім того, такі доходи підлягають оподаткуванню військовим збором. Ставка збору становить 1,5 % від об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК (пп. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Отже, доходи фізичної особи від здавання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю оподатковуються військовим збором за ставкою 1,5 відсотка та податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 %.

Враховуючи вищенаведене, сума заборгованості зі сплати орендної плати, яка підлягає стягненню на користь Позивачки за відрахуванням податків та зборів, передбачених чинним законодавством, розраховуватиметься наступним чином:

- за 2023 рік - 10017,14 грн - 19.5% =8063,80 грн;

- за 2024 рік - 10528,01 грн- 19.5% = 8475,05 грн.

Таким чином, суд визнає частково обґрунтованими вимоги позивачки щодо стягнення заборгованості з орендної плати за 2023, 2024 роки, оскільки відповідач не надав доказів належного виконання свого обов`язку щодо її сплати.

Отже, з відповідача на користь Позивачки слід стягнути заборгованість з орендної плати за землю в розмірі 16538,85 грн, що складається з заборгованості за 2023 рік в сумі 8063,80 грн та за 2024 рік в сумі 8475,05 грн.

Щодо розірвання договору оренди землі

Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.

Відповідно до спеціальної норми частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші).

Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.

У постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22 викладено наступні висновки:

- лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин;

- форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання;

- наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2023 у справі № 922/999/22 викладено наступні висновки:

-лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Отже лист Торгово-промислової палати України не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні";

- наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку;

сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Той факт, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.

Суд зазначає, що вищенаведені висновки Верховного Суду щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" мають загальний характер та підлягають застосуванню, у тому числі до орендних правовідносин (у питанні звільнення від сплати орендної плати на підставі форс-мажорних обставин з огляду на введення воєнного стану), що підтверджується також і висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 916/1788/22.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22.

Відповідач по суті заперечує проти позовної вимоги про стягнення розірвання договору оренди та стягнення орендної плати, вказуючи про те, що невиконання умов договору відбулося не з вини підприємства, а було обумовлено військовою агресією російської федерації проти України, зокрема забрудненням вибухонебезпечними предметами земельних ділянок та арешт рахунків, нездійснення через це господарської діяльності.

На підтвердження нездійснення господарської діяльності через забруднення земельних ділянок та арешт рахунків відповідачем надано: заяву вих. №17 від 25.05.2023 на ім`я начальника Горохівської сільської військової адміністрації про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів з переліком земельних ділянок; заяву вих. №76 від 11.10.2023 на ім`я начальника Горохівської сільської військової адміністрації про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів з переліком земельних ділянок; заяву вих. №4 від 11.01.2024 на ім`я начальника Горохівської сільської військової адміністрації про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів з переліком земельних ділянок; заяву вих.44 від 18.03.2024 на ім`я Центру протимінної діяльності, начальнику ГУДСНС України в Миколаївській області, начальника управління з питань цивільного захисту Миколаївської ОВА, начальника Снігурівської міської військової адміністрації, начальника Горохівської сільської військової адміністрації, Миколаївської обласної військової адміністрації щодо визнання земельних ділянок потенційно забрудненими вибухонебезпечними предметами; заявою вих.№46 від 18.03.2024 Державній екологічній інспекції України, на ім`я начальника ГУДСНС України в Миколаївській області, начальника управління з питань цивільного захисту Миколаївської ОВА, начальника Снігурівської міської військової адміністрації, начальника Горохівської сільської військової адміністрації, Миколаївської обласної військової адміністрації щодо визнання земельних ділянок потенційно забрудненими вибухонебезпечними предметами; звіти про посівні площі 2023, 2024; звіт про площі; податкові декларації та ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 01 квітня 2025 року.

Наявність порушеного кримінального провадження, арешт майна підприємства, не підтверджує ту обставину, що відповідач не здійснює свою господарську діяльність.

Звернення з листами, також не є підтвердженням того, що спірна земельна ділянка та інші земельні ділянки, що перебувають в оренді у відповідача є забрудненими вибухонебезпечними предметами.

Отже, суд вважає, що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем не доведено існування форс-мажорних обставин, які б перешкоджали відповідачу виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2023 рік та 2024 рік.

Таким чином, зважаючи на систематичне невиконання Відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, за договором оренди земельної ділянки, який укладений між сторонами та діяв впродовж вказаного періоду часу, суд дійшов висновку про необхідність розірвання договору оренди та стягнення заборгованості, у зв`язку з чим позов слід задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд визначає пропорційність судового збору саме щодо вимоги майнового характеру, оскільки лише в даній частині позов задоволено частково. Позивачем сплачено за немайнову вимогу 1211,20 грн, за майнову вимогу 1211,20 грн. Позов в частині майнового задоволено на 27,23 %.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у розмірі 1541,10 грн (1211,20 грн + (1211,20 /27,23 %= 329,81 грн).

На підставі викладеного, керуючись ст.12,13,81,263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Куйбишевське» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості за договором оренди землі - задовольнити частково.

Розірвати договір оренди землі укладений між ОСОБА_1 та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Куйбишевське» 01 грудня 2016 року, щодо земельної ділянки площею 6,01 га, кадастровий номер :02:000:0046, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Горохівської сільської ради Баштанського (колишнього Снігурівського) району Миколаївської області, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.04.2017, номер запису про інше речове право 20018390.

Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Куйбишевське» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі у розмірі 16538,85 (шістнадцять тисяч п`ятсот тридцять вісім гривень вісімдесят п`ять копійок) грн.

Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Куйбишевське» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1541,01 (одна тисяча п`ятсот сорок одна гривня одна копійка) грн.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23 травня 2025 року.

Інформація про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (проживає за адресою: зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Куйбишевське» (, місцезнаходження: с.Калинівка Баштанського району Миколаївської області).

Суддя О.П. Бодрова