ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м.Суми

Справа №752/6034/20

Номер провадження 22-ц/816/117/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак Тетяна Володимирівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 лютого 2024 року, в складі судді Євтюшенкової В.І., ухвалене у м.Ромни, повне рішення складено 08 березня 2024 року,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги мотивував тим, що 28.12.2017 року він уклав договір позики з відповідачем, відповідно до п.1 якого ОСОБА_2 зобов`язалась передати йому у власність грошові кошти у сумі 838500 грн, що на дату укладання договору становило 30000 доларів США, які він повинен був повернути не пізніше 28.12.2017 року (п.2). Відповідно до п.8 договору позики у випадку неповернення всієї суми на умовах, визначених цим договором позикодавець має право звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису або до суду. На забезпечення указаного договору між сторонами було укладено договір іпотеки квартири. 03.12.2018 року між ними укладено додатковий Договір №1 про внесення змін до Договору позики, відповідно до якого сторони домовились внести зміни до договору позики щодо строків повернення позики. І цього ж дня укладено договір про внесення змін до договору іпотеки квартири від 28.12.2017 року відповідно до якого він зобов`язався надати позичальнику не пізніше 03.12.2019 року кошти в сумі 10000 доларів США, що і було ним зроблено. Він особисто передав відповідачу у м. Києві кошти у розмірі 14400 доларів США, хоча позичальник повідомила його про те, що розписку про отримання нею коштів, вона надасть пізніше, а згодом зовсім відмовилась її надавати, вимагаючи повну сплату коштів, на що він повідомив позичальника про те, що кошти ним будуть надані після оформлення належним чином відповідної розписки про отримання коштів. У березні 2020 року він від приватного нотаріуса КМНО Щербак Т.В. отримав листа, в якому його повідомлено про те, що станом на 28.12.2019 року він зобов`язання за указаним Договором позики не виконав повністю та запропонувала йому не пізніше 20.01.2020 року повернути позику в сумі еквівалентній 30000 доларів США, а також повідомила його про те, що оскільки в забезпечення зобов`язання за договором позики був укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , у випадку неповернення позики позичальник буде вимушена звернутися до нотаріальних органів із заявою про вчинення виконавчого напису на вказаному договорі іпотеки для примусового стягнення заборгованості. Він звернувся до ОСОБА_2 за поясненнями, оскільки вчасно повертав кошти, але відповідач повідомила його про те, що він нібито жодного разу кошти не повертав. 03.03.2020 року йому направлено виконавчий напис від 03.03.2020 року за реєстровим №518, відповідно до якого приватним нотаріусом КМНО Щербак Т.В. було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності та яка була передана в іпотеку ОСОБА_2 за нібито невиплачену в строк позику за договором позики грошей від 28.12.2017 року, строк сплати за яким нібито настав 03.12.2019 року, загальна сума нібито існуючої заборгованості становить 846600 грн., хоча відповідно до укладеного договору сума позики складала 838500 грн.

Вважав, що цей виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, а саме вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, період нарахування заборгованості є спірним та необґрунтованим, так як з вказаного відповідачем періоду неможливо зробити висновок, з якого часу виникла у нього заборгованість перед відповідачем (у випадку її наявності), також на підтвердження суми заборгованості розрахунку не надано, і у виконавчому написі чітко не вказано, що нотаріус вчиняє його за невиплаченим договором позики грошей від 28.12.2017 року (який не був нотаріально посвідчений).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 03 березня 2020 року №518 про звернення стягнення на квартиру, що належить йому на праві власності.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, оскільки суд не встановив безспірність заборгованості та її розмір; виконавчий напис вчинено в період, коли діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який забороняв примусове звернення стягнення (відчуження без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, що є предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку».

Відповідачі правом на подання відзиву не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Учасники справи повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, так як їх явка не є обов`язковою, а позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2017 року між ОСОБА_2 (позикодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) був укладений договір позики, за умовами якого позикодавець передала, а позичальник прийняв у власність у день підписання цього договору 838500 грн., що становить суму, еквівалентну 30000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору (1 долар США = 27,95 грн), зі сплатою щомісяця 24 % річних за користування позикою, що становить суму, еквівалентну 600 доларів США. Відсотки за користування позикою підлягають сплаті позичальником на користь позикодавця не пізніше 28 числа кожного місяця, починаючи з 28 січня 2018 року (пункт 1 договору). Сума позики, зазначена в пункті 1 цього договору, підлягає поверненню не пізніше 28 грудня 2018 року (пункт 2 договору).

Пунктом 3 договору передбачено, що за домовленістю сторін повернення позики (її частини), а також отримання суми процентів підтверджуватиметься відповідними письмовими розписками позикодавця про одержання грошей, які останній видаватиме позичальнику щоразу після відповідних платежів.

Пунктом 6 договору передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики (її частини), він зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити пеню в розмірі 12 % річних від суми простроченого платежу (а.с.6).

28 грудня 2017 року між іпотекодавцем ОСОБА_1 та іпотекодержателем ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки квартири, згідно пункту 1.1. якого договір забезпечує у повному обсязі вимоги іпотекодержателя за договором позики від 28 грудня 2017 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, за умовами якого іпотекодавець у строк до 28 грудня 2018 року зобов`язується повернути іпотекодержателю у повному обсязі отриману за договором позики суму 838500 грн, що становить суму, еквівалентну 30000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору (1 долар США = 27,95 грн). Згідно цього договору іпотекодержатель, у випадку порушення іпотекодавцем умов договору позики та/або цього договору, вправі звернути стягнення на предмет іпотеки. Предметом іпотеки за цим договором є квартира АДРЕСА_1 (п. 1.2.) (а.с.7-8).

03 грудня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір № 1 про внесення змін до Договору позики від 28.12.2017, відповідно до якого сторони домовилися внести зміни до Договору позики від 28 грудня 2017 року та викласти пункт 2 договору позики в наступній редакції: «Сума позики, зазначена в пункті 1 цього договору, підлягає поверненню не пізніше 03 грудня 2019 року. Сторони домовилися, що позичальник зобов`язується повернути частину суми позики в розмірі, що на дату повернення становитиме суму в гривні, еквівалентну 10000 доларів США, встановленого для купівлі долара США, не пізніше 03 червня 2019 року. Повне повернення суми позики повинно бути здійснене не пізніше 03 грудня 2019 року» (пункт 1). Всі інші умови договору позики від 28 грудня 2017 року залишаються без змін (пункт 2) (а.с.9).

03 грудня 2018 року між іпотекодавцем ОСОБА_1 та іпотекодержателем ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до Договору іпотеки квартири, посвідченого нотаріусом 03 грудня 2018 року та зареєстрованого в реєстрі за номером 2709, яким пункт 1.1. Договору іпотеки від 28 грудня 2017 року викладено в наступній редакції: «п.1.1. Цей договір забезпечує у повному обсязі вимоги іпотекодержателя за договором позики від 28 грудня 2017 року (надалі - «договір позики»), укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, та всіх змін та доповнень до нього, за умовами якого іпотекодавець у строк до 03 грудня 2019 року зобов`язується повернути іпотекодержателю у повному обсязі отриману за договором позики суму 846 600 грн, що становить суму, еквівалентну 30000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору (1 долар США = 27,95 грн). При цьому іпотекодавець зобов`язується повернути частину позики в розмірі, що на дату повернення становитиме суму в гривні, еквівалентну 10 000 доларів США, встановленого для купівлі долара США, не пізніше 03 червня 2019 року. Згідно цього договору іпотекодержатель, у випадку порушень іпотекодавцем умов договору позики та/або цього договору, вправі звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити свої вимоги за договором позики у повному обсязі» (а.с.10).

За вих. №446/02-24 від 28.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. направлено заяву, від імені ОСОБА_2 , яка звернулась до приватного нотаріуса Щербак Т.В. і просить передати ОСОБА_1 заяву наступного змісту «…станом на 28.12.2019 Ви своє зобов`язання, передбачене договором позики не виконали, чим порушили умови договору позики та ст.ст. 526, 530, 1049 ЦК України. У зв`язку з цим пропоную Вам не пізніше 20 січня 2019 року повернути позику в сумі еквівалентну 3000 дол. США…. Оскільки в забезпечення зобов`язання за договором позики був укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. 28.12.2017 за №2661, повідомляю Вас, що у випадку неповернення позики я буду звертатися до нотаріальних органів із заявою про вчинення виконавчого напису на вказаному договорі іпотеки для примусового стягнення заборгованості. При цьому на Вас будуть покладені всі витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису». Заява датована 28.12.2019 (а.с.11).

03 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т. В. видано виконавчий напис № 518, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та вирішено за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, задовольнити вимоги ОСОБА_2 у розмірі 846 600 грн. (а.с.12).

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог та законності вчинення нотаріусом 03.03.2020 року виконавчого напису за реєстровим номером 518 щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, вірно визначився з юридичною природою спірних правовідносин та застосував до них відповідні норми права.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Разом з тим, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку і на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»).

Вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що на момент вчинення виконавчого напису спір про право був відсутній, про що свідчать матеріали справи. Наявність заборгованості позивача перед ОСОБА_2 встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили (справа №585/2509/20). На час вчинення виконавчого напису невирішеного по суті спору між сторонами щодо заборгованості або її розміру не було.

Судом встановлено, що за вих. №446/02-24 від 28.12.2019 р. приватним нотаріусом Щербак Т.В.було надіслано ОСОБА_1 письмову вимогу іпотекодержателя ОСОБА_2 про усунення порушень умов договору позики (а.с.11). Не заперечуючи факту отримання такої вимоги, ОСОБА_1 не надав жодних доказів направлення приватному нотаріусу чи ОСОБА_2 заперечень стосовно існування заборгованості та наявності спору щодо розміру боргу.

Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив безспірність заборгованості та її розмір є безпідставними.

Разом з тим, відсутні підстави вважати, що має місце подвійне стягнення заборгованості, яка станом на квітень 2025 року залишається непогашеною.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку» за певних умов. Цей закон втратив чинність 21 квітня 2021 року.

Вчинення виконавчого напису нотаріусом 03 березня 2020 року, тобто під час дії мораторію, не може бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений цим законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Вказаний закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього закону на період його чинності.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов