Провадження № 22-ц/801/918/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 рокуСправа № 127/40042/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

Секретар: Пантелеймонова А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

Рішення ухвалила суддя Дернова В. В.

Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Вінниця

Повний текст рішення складено 10 лютого 2025 року,

Встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2023 року у справі № 127/29351/23, шлюб, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 12 листопада 2021 року, розірваний.

У шлюбі в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 листопада 2023 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/30123/23 задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 27 вересня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

На даний час позивач не має можливості сплачувати аліменти на утримання доньки у такому розмірі, тому що його матеріальний стан змінився.

Вважає розмір аліментів доволі значним і таким, який підлягає зменшенню, так як він фінансово допомагає своїй матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка повністю знаходиться на його утриманні, так як хворіє та потребує додаткової матеріальної підтримки у зв`язку із проблемами зі здоров`ям.

Крім того, він є військовослужбовцем, майже весь дохід, який отримує, він витрачає на закупку амуніції, їжі та одягу для подальшої участі у військових діях та службі у Збройних Силах України. Після всіх витрат, що він робить для військової служби, у нього не залишається достатньо грошових коштів для сплати аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У зв`язку з цим позивач просив зменшити розмір стягнутих з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 до розміру 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів та ухвалено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмолено.

Виконавчий лист у справі № 127/30123/23 відкликати після набрання даним судовим рішенням законної сили.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , пославшись на невідповідність рішення суду вимогам статті 263 ЦПК України через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору судом, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову про зменшення розміру аліментів. Просить стягнути із ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом не враховано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вона є матір`ю трьох дітей, на даний час перебуває у відпустці по догляду за найменшою дитиною, не працює, а спільна дитина ОСОБА_5 , 2022 року народження проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Призначені за рішенням суду аліменти в розмірі 1/4 частки не є надмірним тягарем для нього, оскільки позивач у даній справі є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе так і своєї доньки, а зменшення розміру аліментів не відповідає інтересам дитини. На даний час матеріальний стан платника аліментів покращився, оскільки він перебуває на військовій службі та отримує заробітну плату, з якої утримується частка аліментів, що є незначною сумою.

Визначений раніше судовим рішенням розмір аліментів в розмірі 1/4 частки від доходу сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Такий розмір аліментів є помірним, не завищеним в сьогоднішніх умовах, з урахуванням віку та потреб дитини, також не буде створювати відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру.

У позивача є рідний старший брат ОСОБА_6 , який проживає разом із їх матір`ю ОСОБА_4 , який також їй допомагає та може надавати фінансову допомогу.

Вона вважає, що позивачем не доведено обставин, визначених статтею 192 СК України, які є підставою для зменшення розміру аліментів. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів щодо цього позивачем не надано. Також позивачем не доведено належними доказами обставин справи щодо зміни його матеріального стану, зокрема, погіршення матеріального стану, а навпаки матеріалами справи підтверджується, що позивач офіційно працевлаштований і отримує заробітну плату.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, адже ОСОБА_2 жодним чином не обґрунтовує неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Позивач ОСОБА_2 у визначений судом строк до 31 березня 2025 року, відзив на апеляційну скаргу не надіслав. Відзив надійшов до суду 24 квітня 2025 року, що надісланий представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Зачепіло З. Я. до суду засобами поштового зв`язку, зданий нею на пошту 23 квітня 2025 року. Разом із відзивом надіслано клопотання про поновлення пропущеного строку, у якому вказала, що 17 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження; 31 березня 2025 року ОСОБА_1 ознайомився в приміщенні суду з ухвалою та апеляційною скаргою. Подати вчасно відзив не мав можливості, оскільки ознайомився запізно із апеляційною скаргою, він не є фахівцем в галузі права, тому звернувся по допомогу до адвоката Зачепіло З. Я., що зайняло певний проміжок часу. Також термін було пропущений через те, що в Україні введено воєнний стан та рф здійснює постійні ракетні обстріли, ситуація в регіоні напружена, були проблеми із світлом, через що неможливо було вчасно підготувати юридичну позицію для подання відзиву на апеляційну скаргу. Тому просила поновити процесуальний строк на подання відзиву.

Відповідно до частини 2 статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Клопотання представника позивача ОСОБА_2 адвоката Зачепіло З. Я. про поновлення процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу до задоволення не підлягає, оскільки воно не відповідає вимогам зазначеної частини другої статті 127 ЦПК України.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 адвокат Чернякова М. А. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Зачепіло З. Я. у судове засідання не з`явилися.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується виданим повторно 21 вересня 2023 року свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1275 від 04 травня 2022 року (а. с. 9).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2023 року у справі № 127/30123/23, яке набрало законної сили 22 грудня 2023 року, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду із даним позовом, тобто з 27 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 10-15).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 14 вересня 1989 року, ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис про народження № 4164 від 14 вересня 1989 року), його батьками є: батько ОСОБА_9 , мати ОСОБА_4 (а. с. 16).

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданого 29 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , змінив ім`я, про що 29 квітня 2015 року складено відповідний актовий запис № 79. Прізвище, ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: ОСОБА_2 (а. с. 17).

20 серпня 2024 року ОСОБА_2 виданий військовий квиток (а. с. 18-22).

За наслідком огляду ендокринолога ОСОБА_4 , проведеного 09 листопада 2024 року, визначено заключний діагноз: нетоксичний багатовузловий зоб, призначено лікування і надані рекомендації. Дані об`єктивного обстеження: загальний стан задовільний (а. с. 23).

12 листопада 2024 року ОСОБА_4 була оглянута офтальмологом, яким виставлено діагноз: катаракта ускладнена обох очей; синдром сухих очей; деструкція скловидного тіла обох очей (а. с .24).

Згідно первинної медичної картки № 947, виданої медротою в/ч НОМЕР_4 30 листопада 2024 року ОСОБА_2 отримав вогневе поранення (а. с. 35).

Згідно первинної медичної картки № 827, виданої медротою в/ч НОМЕР_4 31 жовтня 2024 року ОСОБА_2 отримав вогневе поранення (а. с. 36).

Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 3794 від 22 листопада 2024 року, солдат ОСОБА_2 , 1989 року народження, 30 жовтня 2024 року отримав: вибухову травму (30.10.2024). Цефалгічний синдром, за обставин: при захисті Батьківщини, під час виконання бойового завдання 30 жовтня 2024 року біля населеного пункту Новосадове Краматорського району Донецької області, внаслідок артилерійського обстрілу та обстрілу з РСЗВ противником (а. с. 37).

Ухвалюючи рішення про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив із інформації, що міститься в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 3794 від 22 листопада 2024 року, згідно якої солдат ОСОБА_2 , 1989 року народження, 30 жовтня 2024 року отримав: вибухову травму (30.10.2024), цефалгічний синдром, підтвердженої первинними медичними картками № 827 від 31 жовтня 2024 року і № 947 від 30 листопада 2024 року, та встановивши, що у зв`язку із пораненням стан здоров`я позивача вимагає додаткових фінансових витрат. Також судом враховано і те, що у платника аліментів, який є військовослужбовцем, є необхідність придбавати амуніцію, одяг та харчування у зв`язку із проходженням військової служби у Збройних Силах України під час воєнного стану та мобілізації.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну, а саме про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що на даний час він не має можливості сплачувати аліменти на утримання доньки у такому розмірі, який визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2023 року, а саме по 1/4 частці від усіх видів його заробітку (доходу), тому що його матеріальний стан змінився, визначений такий розмір аліментів є доволі значним та підлягає зменшенню, оскільки він фінансово допомагає своїй матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка повністю знаходиться на його утриманні, так як хворіє та потребує додаткової матеріальної підтримки у зв`язку із проблемами зі здоров`ям, а також він є військовослужбовцем, і майже весь дохід, який отримує, він витрачає на закупку амуніції, їжі та одягу для подальшої участі у військових діях та службі у Збройних Силах України. Після всіх витрат, що він робить для військової служби, у нього не залишається достатньо грошових коштів для сплати аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 1-4).

За правилами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно вимог статтей 12 і 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім визначених випадків.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч. 1 і 2 ст. 76 ЦПК України).

Докази мають бути належними (стаття 77 ЦПК України), допустимими (стаття 78 ЦПК України), достовірними (стаття 79 ЦПК України) та достатніми (стаття 80 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин 1-2, 4 статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяви по суті справи є правом учасника справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви).

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, яка подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності) (стаття 175 ЦПК України).

Таким чином, позивач ОСОБА_2 , звернувшись із даним позовом до суду, на виконання зазначених вимог ЦПК України, повинен обґрунтувати свої заявлені вимоги, виклавши у позові обставини, зазначивши докази, що підтверджують дані обставини та додати до позовної заяви усі такі докази.

Виклавши свої позовні вимоги та їх обґрунтування, позивач надав до позовної заяви: копії паспортів ОСОБА_2 і ОСОБА_4 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; копію рішення Вінницького міського суду від 21 листопада 2023 року; копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про зміну імені ОСОБА_2 ; копію військового квитка ОСОБА_2 ; копію документа про огляд ОСОБА_4 ендокринологом; копію документа про огляд ОСОБА_4 офтальмологом (а. с. 5-24).

Також в ході розгляду справи адвокат Зачепіло З. Я., як представник позивача ОСОБА_2 , 06 січня надала до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (а. с. 33-34) і просила долучити : копію первинної медичної карти № 947; копію первинної медичної карти № 827; копію довідки про обставини травми від 22 листопада 2024 року; копії чеків про придбання ліків (а. с. 35-40).

При цьому позивач та/чи його представник адвокат не скористалися положеннями статтей 43 і 49 ЦПК України і не подали відповідної заяви про доповнення обґрунтувань позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів у зв`язку із погіршенням стану здоров`я позивача (за їх наявності).

Надавши 06 січня 2025 року клопотання із доданою до нього довідкою № 3794, виданою 22 листопада 2024 року Військовою частиною НОМЕР_5 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_2 , яка свідчить про отримання ним 30 жовтня 2024 року вибухової травми (30.10.2024). Цефалгічний синдром, не надали доказів впливу такої травми на стан здоров`я ОСОБА_2 , а також не обґрунтували відповідним чином обставин заявленого позову щодо зменшення розміру аліментів у разі погіршення здоров`я платника аліментів, оскільки у позовній заяві ОСОБА_2 не викладав таких обставин та не обґрунтовував своїх вимог такими обставинами, якими є погіршення його стану здоров`я, а позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтував свої вимоги лише зміною в сторону погіршення його матеріального стану.

З урахуванням всіх встановлених фактичних обставин справи та досліджених зібраних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив погіршення його майнового стану після визначення рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2023 року у справі № 127/30123/23, розміру аліментів в 1/4 частці усіх видів його заробітку (доходу) на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до такого стану, що було би підставою для застосування положень частини першої статті 192 СК України, а саме для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду.

Інших обставин і доводів позовних вимог у своєму позові, поданому до суду 06 грудня 2024 року, позивач не викладав.

Суд першої інстанції наведеного не врахував і прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог, безпідставно зменшивши розмір стягуваних аліментів на утримання малолітньої дитини сторін.

З огляду на викладене апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення суду до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції слід зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною шостою цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В апеляційній скарзі відповідач просила стягнути на її користь із відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн., докази чого знаходяться в матеріалах справи.

Матеріали справи містять договір № 1 про надання правової допомоги від 13 січня 2025 року, що укладений адвокатом Черняковою М. А. і клієнтом ОСОБА_1 , де у пункті 3 зазначено, що за правову допомогу, передбачену даним договором клієнт сплачує адвокату гонорар за домовленістю в розмірі 2000,00 грн. (консультація та підготовка відзиву на позовну заяву) (а. с. 53); акт виконаних робіт від 15 січня 2025 року на суму 2000,00 грн. (а. с. 54).

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, позивачем не подано.

Апеляційний суд з урахуванням вимог цивільного процесуального закону щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, зваживши на складність справи, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсяг заяв по суті справи та інших процесуальних документів, відсутність клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості, вважає, що до стягнення з позивача на користь відповідача підлягає сума витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. М. Стадник

Повний текст судового рішення складено 05 травня 2025 року