Справа № 465/168/22 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3346/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.,

з участю: представників відповідача

Кальмука Н.Б., Кауфмана К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення банківських вкладів та відсотків за договорами банківських вкладів,

встановив:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з акціонерного товариства (далі АТ) «Кредобанк»:

по договору банківського вкладу «Стандарт плюс» №2630/03/3106361 від 13.11.2007 року суму вкладу 1000 євро та нараховані проценти за період з 14.11.2007 року до моменту подання позову до суду;

по договору банківського вкладу «Стандарт» №2630/03/3306633 від 06.05.2009 року суму вкладу 1000 євро та нараховані проценти за період з 07.05.2009 року до моменту подання позову до суду;

по договору банківського вкладу «Стандарт плюс» №2630/03/3339694 від 09.06.2009 року суму вкладу 1501 євро 12 євроцентів та нараховані проценти за період з 10.06.2009 року до моменту подання позову до суду;

по договору банківського вкладу «Стандарт» №2630/03/3436992 від 08.12.2009 року суму вкладу 4150 євро та нараховані проценти за період з 09.12.2009 року до моменту подання позову до суду.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що між нею та відкритим акціонерним товариством (далі ВАТ) «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», було укладено наступні договори банківського вкладу, а саме: №2630/03/3106361 «Стандарт плюс» від 13.11.2007 року на суму 1000 євро з пролонгацією даного договору; №2630/03/3306633 «Стандарт» від 06.05.2009 року на суму 1000 євро з пролонгацією даного договору; №2630/03/3339694 «Стандарт плюс» від 09.06.2009 року на суму 1501,12 євро з пролонгацією даного договору; №2630/03/3436992 «Стандарт» від 08.12.2009 року на суму 4150 євро з пролонгацією даного договору.

Внесення коштів на відкриті вкладні рахунки здійснювались нею особисто у приміщенні відділення №10 ПАТ «Кредобанк» за адресою: м. Львів, вул. Гнатюка, 16, та підтверджується квитанціями №5976237 від 13.11.2007 року, №11811053 від 06.05.2009 року, №15335666 від 08.12.2009 року.

18.02.2019 року вона звернулася до АТ «Кредобанк» із заявою щодо надання інформації стосовно банківських вкладів, а 22.03.2019 року із заявою щодо повернення їй грошових коштів.

04.04.2019 року їй надано відповідь про те, що договори банківських вкладів закриті, кошти на рахунку відсутні. Водночас, повідомлялось, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР), на підставі звернення ПАТ «Кредобанк» до правоохоронних органів з приводу зняття та привласнення коштів із депозитних рахунків, 29.01.2019 року внесено відповідні відомості та розпочато кримінальне провадження №0000134 за ч.3 ст.191 КК України. В подальшому, її викликано як свідка до слідчого управління ГУ НП у Львівській області для дачі показань у даному кримінальному провадженні.

20.11.2019 року до протоколу допиту нею надано оригінали договорів та квитанцій, однак, при повернені їй документів квитанція №5976237 від 13.11.2007 року була відсутня, що підтверджується розпискою від 22.04.2021 року.

На звернення до банку щодо інформації про рух коштів та повернення депозитних рахунків, вона отримала чергову формальну відповідь від 16.07.2021 року про відмову надавати будь-яку інформацію та повертати кошти.

Вважає, що відповідач безпідставно посилається у наданих відповідях на наявність відкритого кримінального провадження та фактично намагається ухилитися від виконання взятих на себе зобов`язань по поверненню коштів.

На переконання позивача, наявність відкритого кримінального провадження жодним чином не позбавляє вкладника права вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов?язань за договором.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу 1000 євро та нараховані проценти в розмірі 75 євро по договору банківського вкладу «Стандарт плюс» №2630/03/3106361 від 13.11.2007 року.

Стягнуто з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу 1000 євро та нараховані проценти в розмірі 09 євро 37 євроцентів по договору банківського вкладу «Стандарт» №2630/03/3306633 від 06.05.2009 року .

Стягнуто з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу 1501 євро 12 євроцентів та нараховані проценти в розмірі 37 євро 05 євроцентів по договору банківського вкладу «Стандарт плюс» №2630/03/3339694 від 09.06.2009 року.

Стягнуто з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу 4150 євро та нараховані проценти в розмірі 27 євро 67 євроцентів по договору банківського вкладу «Стандарт» №2630/03/3436992 від 08.12.2009 року.

Стягнуто з АТ «Кредобанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 3596 грн. 61 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач АТ «Кредобанк», просив його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що в порушення вимог процесуального закону, суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам і не врахував, що факт внесення позивачкою вкладів не підтверджується належними та допустимими доказами.

Звертає увагу, що позивачкою не було надано суду доказів на підтвердження факту внесення коштів згідно з договорами від 13.11.2007 року, від 06.05.2009 року, від 09.06.2009 року та від 08.12.2009 року.

При цьому, зазначає, що в якості доказу свого першого вкладу в АТ «Кредобанк» 13.11.2007 року позивачка подала копію договору від 13.11.2007 року, однак, жодних доказів на підтвердження факту внесення нею коштів на вкладний рахунок № НОМЕР_1 , згідно вказаного договору, не надала. Також, позивачем не додано жодних доказів щодо внесення коштів на вкладний рахунок № НОМЕР_1 , згідно з договором від 09.06.2009 року, а в якості доказів внесення коштів згідно з договорами від 06.05.2009 року та від 08.12.2009 року використано підроблені документи заяви про переказ готівки №11811053 від 06.05.2009 року та №15335666 від 08.12.2009 року, оскільки за висновком проведеної у кримінальній справі експертизи, виконавцем підписів на вказаних заявах є не ОСОБА_2 , а інша особа.

Окрім того, за позицією відповідача, якщо порівняти підписи позивача у договорах від 13.11.2007 року, від 06.05.2009 року, на заяві про переказ готівки №11811053 від 06.05.2009 року, договорі від 08.12.2009 року та заяві про переказ готівки №15335666 від 08.12.2009 року, то навіть без спеціальних знань, очевидним є те, що підписи на договорах і заявах є різними.

Додає, що за відсутності доказів щодо існування вкладних правовідносин на заявлені суми, безпідставною є й вимога про стягнення відповідних процентів.

Відповідач звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні відсутнє належне обґрунтування висновків суду щодо встановлення обставин, які входять у предмет доказування в даній справі, і не враховано релевантної судової практики Верховного Суду у цій категорії справ.

16.12.2024 року позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи та вимоги апелянта, зокрема, зазначивши, що 20.11.2019 року до протоколу допиту, проведеного слідчим управлінням ГУ НП у Львівській області, нею було надано оригінали договорів та квитанцій, однак, при поверненні документів, квитанція №5976237 від 13.11.2007 року була відсутня, що підтверджується розпискою від 22.04.2021 року, проте, працівники слідчого управління відмовились надавати будь-які обґрунтовані пояснення з приводу втрати вказаного документа. Окрім того, зазначає, що з метою отримання інформації про рух коштів по рахунках, вона звернулася 03.06.2021 року із заявою до АТ «Кредобанк», в якій просила надати належним чином завірену копію виписки про рух коштів по рахунках, відкритих на її ім`я, однак, їй було відмовлено.

Звертає увагу, що АТ «Кредобанк» у листі-відповіді від 04.04.2019 року повідомив її, що договори банківських вкладів закриті, кошти на рахунку відсутні, у зв`язку з наявністю кримінального провадження, розпочатого на підставі звернення банку до правоохоронних органів з приводу зняття та привласнення коштів із депозитних рахунків, а отже, вважає, що якщо договори банківських вкладів закриті, відповідно, цій події передувала подія укладення договорів банківських вкладів та внесення коштів на рахунки.

15 квітня 2025 року, після оголошеної в судовому засіданні апеляційного суду перерви, позивач не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у відсутності сторони позивача, за участі сторони відповідача.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 24 квітня 2025 року о 12:00.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 (а.с.14 т.1)) та ВАТ «Кредобанк» укладено договори банківського вкладу, а саме:

№2630/03/3106361 «Стандарт плюс» від 13.11.2007 року на суму вкладу 1000 євро (а.с.15-16 т.1);

№2630/03/3306633 «Стандарт» від 06.05.2009 року на суму вкладу 1000 євро (а.с.17-18 т.1);

№2630/03/3339694 «Стандарт плюс» від 09.06.2009 року на суму вкладу 1501,12 євро (а.с.19-20 т.1);

№2630/03/3436992 «Стандарт» від 08.12.2009 року на суму вкладу 4150 євро (а.с.21-22 т.1).

За умовами цих договорів (п.2.2), які є аналогічними за своїм змістом, внесення грошової суми підтверджується договором та відповідним розрахунковим або касовим документом.

Згідно з п.п.3.1, 3.3 договору банківського вкладу №2630/03/3106361 «Стандарт плюс» від 13.11.2007 року, розмір процентів, які нараховуються на суму вкладу, становить 7,5% річних. Нарахування процентів проводиться щомісячно.

Згідно з п.п.8.1, 8.2, договір діє з моменту надходження коштів на вкладний рахунок протягом 367 днів до 14.11.2008 року. Якщо по закінченні строку дії договору вкладник не з`явився в банк протягом одного календарного дня, договір пролонгується на той самий строк, на умовах процентних ставок банку, які діють на день такої пролонгації.

Згідно з п.п.3.1, 3.3 договору банківського вкладу №2630/03/3306633 «Стандарт» від 06.05.2009 року, розмір процентів, які нараховуються на суму вкладу, становить 11,25% річних. Нарахування процентів проводиться щомісячно.

Згідно з п.п.8.1, 8.2, договір діє з моменту надходження коштів на вкладний рахунок протягом 1 місяця до 06.06.2009 року. Якщо по закінченні строку дії договору вкладник не з`явився в банк, договір продовжується на той самий строк, на умовах процентних ставок банку, які діють на день такого продовження.

Згідно з п.п.3.1, 3.3 договору банківського вкладу №2630/03/3339694 «Стандарт плюс» від 09.06.2009 року, розмір процентів, які нараховуються на суму вкладу, становить 10% річних. Нарахування процентів проводиться щомісячно.

Згідно з п.п.8.1, 8.2, договір діє з моменту надходження коштів на вкладний рахунок протягом 3 місяців до 09.09.2009 року. Якщо по закінченні строку дії договору вкладник не з`явився в банк, договір продовжується на той самий строк, на умовах процентних ставок банку, які діють на день такого продовження.

Згідно з п.п.3.1, 3.3 договору банківського вкладу №2630/03/3436992 «Стандарт» від 08.12.2009 року, розмір процентів, які нараховуються на суму вкладу, становить 8% річних. Нарахування процентів проводиться щомісячно.

Згідно з п.п.8.1, 8.2, договір діє з моменту надходження коштів на вкладний рахунок протягом 1 місяця до 08.01.2010 року. Якщо по закінченні строку дії договору вкладник не з`явився в банк, договір продовжується на той самий строк, на умовах процентних ставок банку, які діють на день такого продовження.

Отже, за умовами вказаних договорів, які є аналогічними за своїм змістом, нарахування процентів по вкладу у розмірі процентної ставки, визначеної пунктом 3.1 договорів, здійснюється лише протягом строку, вказаного у п.8.1 цих договорів.

Також встановлено, що на підставі звернення ПАТ «Кредобанк» з приводу зняття та привласнення коштів із депозитних рахунків, 20.01.2019 року до ЄРДР внесено відповідні відомості та розпочато кримінальне провадження №0000134, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч.3 ст.191 КК України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (частини перша, друга статті 1060 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення договорів).

Частиною третьою статті 1060 ЦК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) визначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Тлумачення частини першої третьої статті 1060 ЦК України свідчить, що банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за вкладом із спливом строку, який встановлений у договорі банківського строкового вкладу або на першу вимогу.

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором (частини четверта статті 1060 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення договорів, яка є незмінною на час ухвалення судових рішень в даній справі).

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 (провадження №61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц (провадження №14-90цс19) зазначено, що «договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України). У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті). Оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми».

Такий висновок підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (провадження №14-703цс19) та від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц (провадження №14-20цс21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року у справі №591/678/16-ц (провадження №61-22658св18) зазначено, що «укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 01 лютого 2018 року у справі №727/6902/15-ц (провадження №61-677св18), від 24 жовтня 2018 року у справі №752/3746/15-ц (провадження №61-21029св18), від 21 листопада 2018 року у справі №727/6902/15-ц (провадження №61-40082св18), від 14 листопада 2019 року у справі №752/3746/15-ц (провадження №61-6196св19), від 03 червня 2020 року у справі №752/7208/15-ц (провадження №61-14740св19), що свідчить про його усталеність в судовій практиці розгляду спорів даної категорії.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц (провадження №14-20цс21), не знайшовши підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі №6-352цс16, наголосила, що в разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернуті вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між вкладником та банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання, оскільки вчинення працівниками банку злочину (кримінального правопорушення) із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивачка надала суду копії зазначених вище договорів банківського вкладу.

Усі вони в оригіналі були досліджені під час проведення призначеної у кримінальному провадженні №0000134 від 29.01.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, судово-почеркознавчої експертизи, згідно з висновком №31 від 08.04.2020 року якої, всі чотири договори банківського вкладу підписані позивачкою ОСОБА_1 (а.с.144-192 т.1).

Разом з тим, на підтвердження внесення вказаних у договорах сум вкладів, лише по двох із них позивачкою було надано суду відповідні квитанції.

Так, зокрема, внесення на вкладний рахунок коштів у сумі 1000 євро, згідно з договором банківського вкладу №2630/03/3306633 «Стандарт» від 06.05.2009 року, підтверджено квитанцією №11811053 від 06.05.2009 року (а.с.23 т.1), а внесення на вкладний рахунок коштів у сумі 4150 євро, згідно з договором банківського вкладу №2630/03/3436992 «Стандарт» від 08.12.2009 року, підтверджено квитанцією №15335666 від 08.12.2009 року (а.с.24 т.1).

Водночас, жодного платіжного документа, який би підтверджував внесення коштів по двох інших укладених з позивачкою договорах банківського вкладу, а саме: договору банківського вкладу №2630/03/3106361 «Стандарт плюс» від 13.11.2007 року на суму вкладу 1000 євро та договору банківського вкладу №2630/03/3339694 «Стандарт плюс» від 09.06.2009 року на суму вкладу 1501,12 євро, в матеріалах справи немає.

Безпідставними колегія суддів вважає покликання позивачки на передачу оригіналу платіжної квитанції за договором банківського вкладу №2630/03/3106361 «Стандарт плюс» від 13.11.2007 року СУ ГУ НП у Львівській області, згідно з протоколом допиту свідка від 20.11.2019 року, для проведення експертизи у кримінальному провадженні (а.с.38-39 т.1), та не повернення квитанції після проведення експертизи, згідно з написаною нею розпискою від 22.04.2021 року (а.с.40 т.1), оскільки така розписка позивачки не засвідчена підписом слідчого СУ ГУ НП у Львівській області, який повертав позивачці оригінали документів, окрім того, з висновку судово-почеркознавчої експертизи №31 від 08.04.2020 року встановлено, що заява на переказ готівки за договором банківського вкладу №2630/03/3106361 «Стандарт плюс» від 13.11.2007 року не була об`єктом експертного дослідження (а.с.144-192 т.1).

Таким чином, належних доказів, які б підтверджували внесення позивачкою грошових коштів на вкладний рахунок за договорами банківського вкладу №2630/03/3106361 «Стандарт плюс» від 13.11.2007 року на суму вкладу 1000 євро та №2630/03/3339694 «Стандарт плюс» від 09.06.2009 року на суму вкладу 1501,12 євро, позивачкою не надано, тому її позовні вимоги в цій частині є безпідставними і не підлягали задоволенню.

Внесення на вкладний рахунок коштів у сумі 1000 євро, згідно з договором банківського вкладу №2630/03/3306633 «Стандарт» від 06.05.2009 року, та коштів у сумі 4150 євро, згідно з договором банківського вкладу №2630/03/3436992 «Стандарт» від 08.12.2009 року, підтверджено документально (квитанціями №11811053 від 06.05.2009 року та №15335666 від 08.12.2009 року), тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивачки сум вкладів та нарахованих на них процентів за цими договорами.

Колегія суддів відхиляє доводи сторони відповідача про те, що вказані квитанції, згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи №31 від 08.04.2020 року, не підписані самою позивачкою, оскільки в силу наведених вище правових висновків Верховного Суду, відповідальність за правильне оформлення платіжних (банківських) документів лежить на працівниках банку.

Таким чином, з урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення сум вкладів та нарахованих процентів за договорами банківського вкладу «Стандарт плюс» №2630/03/3106361 від 13.11.2007 року та №2630/03/3339694 від 09.06.2009 року з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В решті, спір по суті вирішено судом першої інстанції правильно, а тому підстав для скасування чи зміни рішення в його іншій частині немає.

Відповідно до вимоги статті 141 ЦПК України та ураховуючи результат розгляду справи апеляційним судом часткове задоволення позовних вимог (66,5%), а також ту обставину, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із вказаним позовом, розмір якого на момент подання позовної заяви становив 2431 грн. 49 коп., з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1616 грн. 94 коп.

В свою чергу, з урахуванням сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 5394 грн. 92 коп., хоча за наслідками розгляду даної справи апеляційним судом, пропорційно до задоволених позовних вимог позивача, відповідач мав сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2425 грн. 41 коп., що, сумарно із присудженням йому до сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1616 грн. 94 коп., становить 4042 грн. 35 коп., тому сума судового збору 1352 грн. 57 коп., яка становить різницю між сплаченим відповідачем судовим збором й тим, який належить йому до сплати (5394 грн. 92 коп. 4042 грн. 35 коп. = 1352 грн. 57 коп.), підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з наведеним, оскаржуване рішення необхідно змінити в частині проведеного судом першої інстанції розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.2-4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 суми вкладу 1000 євро та нарахованих процентів у розмірі 75 євро по договору банківського вкладу «Стандарт плюс» №2630/03/3106361 від 13.11.2007 року, суми вкладу 1501 євро 12 євроцентів та нарахованих процентів у розмірі 37 євро 05 євроцентів по договору банківського вкладу «Стандарт плюс» №2630/03/3339694 від 09.06.2009 року скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року в частині розподілу судових витрат змінити, виклавши абзац 6 резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Компенсувати акціонерному товариству «Кредобанк» судовий збір в розмірі 1352 гривень 57 копійок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 29 квітня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич