Провадження № 2/686/39/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2025 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі - Дмітрієвій Д.В.,

за участю позивача та представника ОСОБА_1 , представника відповідача Пелих Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач 18.04.2024 року звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» про визнання протиправним рішення банку від 03.01.2024 року, визнання неправомірними дій та зобов`язання банку вчинити дії щодо належного виконання умов договорів посилаючись на те, що ОСОБА_2 був клієнтом АТ «КБ «ПриватБанк» та споживачем фінансових послуг даного банку з 2018 року (більше 5 років). Останній зареєстрований як фізична особа-підприємець.

За інформацією наданою АТ КБ «Приватбанк» між Банком та ОСОБА_2 було укладено 6 Договорів (угод) банківського обслуговування.

Нещодавно останній отримав на електронну пошту листа від АТ «КБ «ПриватБанк» в якому було вказано, що йому було відмовлено в проведенні фінансових операцій за всіма відкритими рахунками в Банку у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику На підставі статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частини першої статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта».

У даному посиланні вказано підставами припинення ділових відносин: ст. 64 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та ст. 10 «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

В подальшому, ОСОБА_2 отримав поштою лист від АТ КБ «Приват Банк» в якому було повідомлення від банку про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку Лист датований 04.01.2024 р. за № 20.1.0.0.0/7 240104/397.Згідно даного повідомлення від 04.01.2024 р. було вказано, що 03.01.2024 р.

Банком було прийнято рішення про відмову від підтримання ділових / відмову та обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору і вказано 5 різних підстав з яких банком могло бути розірвано договір. Проте, конкретно підставу чи підстави з яких банк розірвав договір та закрив усі рахунки ОСОБА_2 , в повідомленні не вказано.

В даному повідомленні здійснено посилання на ст.ст. 8, 11 та 15 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

У відповіді на адвокатський запит вих. №11/24, банком було надано те ж саме повідомлення від 04.01.2024 р. про відмову від підтримання ділових відносин з посиланням що це і є рішення банку від 03.01.2024 р.

Проте, будь-яких конкретних підстав припинення ділових відносин, одностороннього розірвання договорів та закриття рахунків Банком не було надано.

В зв`язку з тим, що банком не було вказано конкретної підстави згідно якої банк вирішив в односторонньому порядку розірвати усі договора та й не було надано на попередній запит копії укладених договорів, представник позивача адвокат Бейлик А.Б. направив адвокатський запит вих. № 17/24 від 20.03.2024 р.

У відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 28.03.2024 р., відповідач на запит щодо конкретної підстави одностороннього розірвання, послався на ст. 15 Закону та банк вказав, що чинне законодавство України не встановлює обов`язку для Банку надавати більш детальні пояснення стосовно односторонньої відмови від договорів та їх розірвання.

Вважає рішення банку про відмову від підтримання ділових / відмову та обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору від 03.01.2024 р. незаконним, дії щодо розірвання договорів банківського обслуговування та закриття рахунків неправомірними та просить суд визнати неправомірними рішення АТ КБ «Приват Банк» від 03.01.2024 р. про відмову від підтримання ділових / відмову та обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору, оформлене повідомленням від 04.01.2024 р., визнати неправомірними дії Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» щодо розірвання договорів (угод) про банківське обслуговування що були укладені із ОСОБА_2 та зобов`язати вчинити дії щодо належного виконання умов договорів.

В судове засідання позивач та його представник з`явилися, підтримали позовні вимоги, надали суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання з`явився в режимі відеоконференції, заперечив проти позову, посилаючись на пояснення наведені у відзиві.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 24.04.2024 року відкрито провадження, справу призначено у підготовче засідання у загальному провадженні.

23.05.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому заперечуються позовні вимоги, в задоволенні позову просить відмовити.

18.06.2024 року до суду від представника позивача дійшла відповідь на відзив у якій заперечуються обставини викладені у відзиві.

Ухвалою суду 13.03.2025 року закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 31.03.2025 року.

28.04.2025 року ухвалено рішення по справі.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Встановлено, що ОСОБА_2 був клієнтом АТ «КБ «ПриватБанк» та споживачем фінансових послуг даного банку з 2018 року (більше 5 років) та зареєстрований як фізична особа-підприємець.

За інформацією наданою АТ КБ «ПриватБанк» між Банком та ОСОБА_2 було укладено 6 Договорів (угод) банківського обслуговування, а саме: Угода SAMDNWFC3 від 14.09.2018 р., Угода №SAMDNWFC3 від 03.09.2021 р., Угода №SAMDNFF60 від 17.12.2021 р.,Угода №SAMDNWFC0 від 17.08.2022 р., Угода №SAMDNWFC9 від 22.11.2022 р.,Угода №SAMDNWFC9 від 11.12.2023 р.

На електронну пошту позивач отримав листа від АТ «КБ «ПриватБанк» в якому було вказано, що йому було відмовлено в проведенні фінансових операцій за всіма відкритими рахунками в банку. Детальніше на сайті: pb.ua/2780.

У даному посиланні вказано підставами припинення ділових відносин: ст. 64 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та ст. 10 «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

В подальшому, ОСОБА_2 отримав поштою лист від АТ КБ «Приват Банк» в якому було повідомлення від банку про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку Лист датований 04.01.2024 р. за № 20.1.0.0.0/7 240104/397.

Згідно даного повідомлення від 04.01.2024 р. було вказано, що 03.01.2024 р. банком було прийнято рішення про відмову від підтримання ділових / відмову та обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору і вказано 5 різних підстав з яких банком могло бути розірвано договір. Проте конкретно підставу чи підстави з яких банк розірвав договір та закрив усі рахунки ОСОБА_2 , в повідомленні не вказано.

4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав

Суд вважає, що наданий відповідачем висновок служби безпеки є обґрунтованим.

Визначившись з характером спірних правовідносин, суд встановив фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, які стали підставою для встановлення за банківськими операціями позивача високого ризикута наявності ознак потенційного здійснення банком ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу при його обслуговуванні, у зв`язку із чим приходить до висновку, що оскаржувані дії АТ КБ «ПриватБанк» відповідають вимогам закону, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Представником позивача у судовому засіданні не доведено та не представлено доказів протиправності рішення АТ КБ «Приват Банк» від 03.01.2024 р. про відмову від підтримання ділових / відмову та обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору, оформлене повідомленням від 04.01.2024 р., необхідності визнання неправомірними дії Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» щодо розірвання договорів (угод) про банківське обслуговування що були укладені із ОСОБА_2 .

Суд, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, приходить до висновку про правильність дій банку щодо встановлення факту наявності підстав для застосування банком положень частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у договірних відносинах з позивачем. Доводи позовної заяви зазначеного висновку банку, не спростовують.

5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з положеннями статті 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду (частина перша статті 1074 ЦК України).

У пунктах 3, 4 частини другої статті 1075 ЦК України, зараз і надалі у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, було визначено, що банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також у інших випадках, встановлених договором або законом.

Залишок грошових коштів видається клієнтові або за його вказівкою чи в порядку, встановленому законом, перераховується на інших рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами (частина третя статті 1075 ЦК України).

У частині першій статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», зараз і надалі у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі: якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені;

встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей;

подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу;

виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою;

якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.

Частинами першою, третьою статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», зараз і надалі у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу (крім спеціально визначених суб`єктів первинного фінансового моніторингу, які провадять свою діяльність одноособово, без утворення юридичної особи) з урахуванням вимог законодавства розробляє, впроваджує та постійно з урахуванням законодавства оновлює правила фінансового моніторингу, програми здійснення фінансового моніторингу та інші внутрішні документи з питань фінансового моніторингу та призначає працівника, відповідального за його проведення. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний самостійно проводити оцінку ризику своїх клієнтів з урахуванням критеріїв ризиків, визначених центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму та суб`єктами державного фінансового моніторингу, що здійснюють державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідних суб`єктів первинного фінансового моніторингу, під час здійснення їх ідентифікації, а також в інших випадках, передбачених законодавством та внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу, і вживати застережних заходів щодо клієнтів, стосовно яких встановлено високий ризик.

Правовий аналіз зазначених норм права свідчить про те, що в силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів.

Водночас, право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з вказаних підстав за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи із встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.

Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 910/3245/19 та від 20 січня 2022 року у справі № 910/18504/20, від 30 жовтня 2023 року у справі № 522/14008/21.

Згідно з пунктом 3.3 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 346 від 17 серпня 2012 року, заходи впливу, що застосовуються Національним банком до банків, мають бути адекватними конкретним порушенням, які ними були допущені. Вибір адекватних заходів впливу, які застосовуються до банків відповідно до Закону про банки та цього Положення, має здійснюватися з урахуванням: характеру допущених банком порушень; причин, які зумовили виникнення виявлених порушень; загального фінансового стану банку; розміру можливих негативних наслідків для кредиторів і вкладників; можливих репутаційних ризиків для банку.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

6. Судові витрати

Судові витрати у справі не підлягають до стягнення з відповідача так, як у позові відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, 141, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259, ч. 6, 8 ст. 259, ст. ст. 263 267, ч. 6, 7 ст. 268, ч. 1, 2 ст. 273, ч. 1 ст. 352, ст. 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» про захист прав споживача відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 05.05.2025 року.

Суддя Сергій Стефанишин