Провадження №2-о/760/414/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Тесленко І. О.,

за участю секретаря судового засідання Бережної С.П.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2025 року ОСОБА_1 через «Електронний суд» звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована наступним. ОСОБА_1 , та її дочка ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними за зазначеною адресою близько 5 років проживав ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , кривдник). Після початку повномасштабного вторгнення росії вони та інші сусіди були змушені по 4-5 годин знаходитись в підвалі та фактично використовували його як укриття. В подальшому, комора, яка була закріплена, зокрема, за їх квартирою, була облаштована для того, щоб там можна було провести певний час (провели інтернет, світло, поставили диван, столик тощо). ОСОБА_2 почав проводити там переважну більшість свого часу вживаючі алкогольні напої. Працює він диспетчером на автобусному маршруті загального користування № 455, кінцева зупинка якого знаходиться навпроти будинку. Тобто, він виходив із дому і був уже на роботі (фото додається). З метою забезпечення безпеки у їх дворі було прийнято рішення встановити камери спостереження. Після чого ОСОБА_2 взагалі не потрібно було виходити на вулицю, він спускався з другого поверху одразу в підвал з якого, він міг за допомогою камер спостерігати за маршрутом і працювати. Також це дало йому можливість вживати алкогольні напої майже щодня і починаючи вже десь орієнтовно з обіду. При цьому, іноді він це робив в компанії з якимись чоловіками. З огляду на зазначене їх сімейні відносини перестали існувати. В сім`ї почали виникати сварки, він ставав все більш агресивним. (Факти агресивної поведінки також підтверджуються зверненнями в поліцію різними людьми за фактами нанесення тілесних ушкоджень, однак всі ці звернення потім були врегульовані «за згодою сторін»). В забезпеченні сім`ї ОСОБА_2 участі не брав, вони майже припинили спілкуватись. У разі, якщо він до неї звертався, це було практично завжди тільки матом і в наказовій формі. Вона намагалась уникати сварок в присутності дитини, однак з часом це стало неможливим. На її прохання залишити їх в спокої та переїхати від них ОСОБА_2 не зважав та відповідав, що він переїде тоді, коли він сам цього захоче. В подальшому пияцтво призвело до повністю неадекватної та агресивної поведінки. Він постійно кричав на неї, лаявся матом, принижував та ображав її (приклади деяких розмов додаються, присутня нецензурна лайка). З часом до цього додались стусани, штовхання та нанесення їй тілесних ушкоджень. Так, наприклад, вона спустилась в підвал поговорити про те, як їм роз`їхатись, він забрав у неї телефон і силою там її утримував кілька годин. Коли телефонувала донька, говорив, що вони з мамою фільм дивляться, мама скоро прийде, а сам морально знущався з неї весь цей час. Відпустив, коли вже було пізно і дитина телефонувала. Викликати поліцію не могла, оскільки ОСОБА_2 був раніше засуджений і постійно їй погрожував та залякував: погрози стосувались як пошкодження рухомого та нерухомого майна, яке належить їй та/або її батькам, так і фізичною розправою. Також, на той момент, крім її слів, у неї не було ніяких доказів, вона боялась за безпеку своєї дитини та себе (оскільки якщо б вона комусь розповіла, кривдник міг завдати їй, наприклад тілесних ушкоджень тощо). Весь цей час вона намагалась домовитись, щоб він переїхав, однак все було марно. ОСОБА_2 дуже комфортно і зручно себе почував та продовжував пиячити. Як вона не намагалась цього уникнути, іноді дитина ставала свідком вчинення ОСОБА_2 щодо неї, зокрема, фізичного та психологічного насильства. В такі моменти дитина лякалась і просила її мовчати, взагалі з ним не розмовляти та не викликати поліцію, щоб він ще більше не розлютився, оскільки дуже боялась, що він її скалічить. ОСОБА_2 вважав, що вона його провокує, навмисно кличе дитину, щоб вона була в курсі всіх подій, а її прохання до неї просто мовчати - розцінював як підтвердження своєї правоти, казав, що навіть дитина просить її мовчати. Перебуваючи в таких обставинах тривалий час вона зрозуміла, що дія алкоголю на ОСОБА_2 додатково до стану сп`яніння різного ступеня викликає ще прояви садизму. Навіть, коли він намагався вибачатись після чергового застосування до неї одного чи декількох видів домашнього насильства і казав, що нічого не пам`ятає, потім в його словах проскакували якісь деталі, які свідчили про те, що він не просто пам`ятав, а насолоджувався і хизувався тим, що він зробив. Оскільки в такому пеклі неможливо жити, вона склала речі в пакети і попросила його поїхати. Однак, коли вона відвезла дитину до бабусі переночувати, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння він наніс їй тілесні ушкодження (довідка про звернення в травмпункт № 4621). За те, що вона склала його речі ОСОБА_2 «повикручував» їй руки і дав їй 10 хвилин для того, щоб вона їх розклала по місцях, інакше він поламає їй руки в двох місцях кожну. Потім сидів і спостерігав як вона «викрученими» руками із забоями розкладає його речі, а також не переставав її принижувати, словесно ображати та залякувати. Такі дії призвели то того, що вона взагалі почала боятися ОСОБА_2 , через страх і сором не могла нікому про це розповісти. Проте вона все ж таки звернулась в травмпункт і повідомила про це кривднику, певний час він фізично її не чіпав, однак продовжував психологічне насильство. На той момент вона була налякана настільки, що навіть маючи вже довідку про звернення в травмпункт № 4621, не пішла в поліцію. Боялась, що це його сильно розлютить і він щось з нею зробить, внаслідок чого вона не зможе допомагати своїм близьким родичам. (вона сама виховує та утримує свою дитину, має двох літніх батьків пенсіонерів, яким постійно потрібна її допомога, і допомагає своїй бабусі). Терпіти домашнє насильство в неї вже не було сил, ані фізичних, ані моральних. Вона розповіла сусідам і батькам про те, що вони з ОСОБА_2 розійшлись, та попередила про це кривдника. У зв`язку із наведеним, постало питання про те, щоб він забрав свої речі з квартири, де вони проживають, з її гаража і з комори, яка знаходиться в підвалі будинку. Ніби вже домовились і все нарешті мало вирішитись мирним шляхом, однак, кривдник, вкотре після вживання алкогольних напоїв, по телефону вів себе дуже агресивно, погрожував, лаявся, принижував її тощо. Тому, вона попередила його, щоб він додому не приходив, бо їй страшно навіть двері йому відчиняти. Однак, ОСОБА_2 через деякий час все одно намагався зайти до помешкання, вона двері не відчинила і сказала, що викличе поліцію, тому він навмисно від злості поламав ключі в замку, для того, щоб вона не могла вийти. Оскільки такі дії кривдника налякали і її і дитину, вона попередила сусідів про такі події; попросила, щоб батько приїхав до неї на кілька днів, та викликала поліцію (виклик на 102 за № 29969). За результатами повідомлення про вчинення домашнього насильства було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 11.04.2025 № 482653 (заява/ повідомлення знаходяться в поліції, у неї копія відсутня; копія термінового заборонного припису додається). Після винесення термінового заборонного припису вони з ним не спілкувались, додому він більше не заходив, речі його з квартири винесли, але він продовжив своє перебування в підвалі щонайменше протягом кількох діб (всі його речі наразі теж там і в її гаражі). У зв`язку з цим, ані вона, ані її дитина, не можуть користуватись спільним майном багатоквартирного будинку, яке, зокрема, згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є спільною сумісною власністю співвласників. Дитина не може навіть велосипед взяти і покататись у дворі будинку. З врахуванням наведеного просила: видати обмежувальний припис строком на шість місяців у вигляді таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника - ОСОБА_2 або покладення на нього обов`язків: 1) заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності постраждалої особи (підвальним приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ); 3) обмежити спілкування з постраждалою дитиною - ОСОБА_3 ; 4) заборонити наближатися не менше, ніж на 300 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (за адресою: АДРЕСА_1 ); навчання ОСОБА_3 (за адресою: АДРЕСА_2 ); роботи ОСОБА_1 (за адресою: АДРЕСА_3 ); гаража ОСОБА_1 (за адресою: АДРЕСА_4 ); 5) заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

17 квітня 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О.

Ухвалою від 21 квітня 2025 року заяву залишено без руху, надано час на усунення недоліків.

24 квітня 2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків. Недоліки заяви усунено.

Ухвалою від 01 травня 2025 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису; призначено розгляд заяви в судовому засіданні.

В судове засідання заявник з`явилась, свою заяву підтримала, просила її задовольнити. Вказала, що вона з ОСОБА_2 проживала разом у квартирі за адресою: АДРЕСА_5 , яка належить на праві власності їй та її батькам. У вказаній квартирі зареєстрована вона та її неповнолітня донька. Після початку повномасштабного вторгнення вона з донькою виїзджала з міста, ОСОБА_2 залишався у м. Києві, почав вживати алкогольні напої. Після цього почалися проблеми. Він у молодості проходив військову службу, має навички завдання ушкоджень, тож завдавав їй тілесні ушкодження, спілкувався з нею постійно у нецензурній формі. Вказала, що він працює диспетчером на зупинці поряд, тож, просила обмежити його у праві наближення до будинку. Також, зазначила, що поліцією стосовно нього було винесено тимчасовий припис, після цього вона його не бачила, де він знаходиться їй не відомо.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення СМС-повістки на вказані у заяві мобільні номери телефону. Будь-які заперечення чи клопотання з процесуальних питань від заінтересованої особи на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявниці, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом проживали з 2020 року за адресою: АДРЕСА_5 , разом з неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Витягів з реєстру територіальної громади, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 30 - 31).

Як вбачається з Термінового заборонного припису стосовно кривдника від 11.04.2025 року серія АА №482653, він був винесений відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання (перебування) АДРЕСА_5 , реєстрації: АДРЕСА_6 , постраждала особа: ОСОБА_1 (а.с. 18).

Судом було досліджено додані до заяви фотознімки (а.с. 12, 14 - 17, 19 -20), довідку про звернення в травмпункт №4621 від 06.10.2024 року (а.с. 13), аудіо файли спілкування з ОСОБА_2 .

Факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_1 підтверджується наданими фотознімками, довідкою про звернення в травмпункт, терміновим заборонним приписом, дослідженими аудіо файлами.

Статтею 350-2 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, сналедать особас, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Судом встановлено, що заявниця піддавалась фізичному та психологічному насильству, що підтверджується доказами, які наявні в матеріалах справи.

Отже, з наданих заявником у судовому засіданні пояснень та встановлених під час розгляду справи обставин, суд установив, що ОСОБА_2 систематично вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру щодо заявниці, тобто завдає шкоди її психологічному та фізичному здоров`ю.

Враховуючи обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявниці, суд дійшов висновку, що обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 є тим тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення безпеки постраждалої особи ОСОБА_1 , який буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства.

Водночас суд зважає на те, що доказів неможливості заявницею користування її майном, належності їй права власності на відповідне майно - до матеріалів справи не надано.

Також, не надано доказів вчинення ОСОБА_2 будь - яких дій відносно дитини ОСОБА_3 . Однак, суд вважає наявним ризик впливу ОСОБА_2 на дитину ОСОБА_1 після прийняття рішення у цій справі.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що з метою застосування превентивного засобу, стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис на строк три місяці, в межах строку, передбаченого ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Щодо заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню.

Суд вважає, що такий захід стримування буде сприяти безпеці заявника та її дитини, стимулюватиме ОСОБА_2 до правомірної поведінки, дотримання правил встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, поваги до прав, честі і гідності інших громадян.

Задовольняючи частково заяву про видачу обмежувального припису, суд вважає за необхідне заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_5 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися не менше ніж на 300 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та її дитини ОСОБА_3 (за адресою: АДРЕСА_5 ); навчання ОСОБА_3 (за адресою: АДРЕСА_2 ); роботи ОСОБА_1 (за адресою: АДРЕСА_3 ).

В задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави.

Вимогами частини четвертої статті 350-6 ЦПК України визначено, що рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

На підставі викладеного та керуючись стст. 12, 81, 141, 259, 294, 350 - 1, 350 - 8 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 строком на 3 (три) місяці, встановивши наступні заходи тимчасового обмеження його прав, зокрема:

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_5 ;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наближатися ближче ніж на 300 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; навчання ОСОБА_3 (за адресою: АДРЕСА_2 ); роботи ОСОБА_1 (за адресою АДРЕСА_3 ).

В іншій частині поданої заяви - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Копію рішення направити до Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві для взяття на профілактичний облік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 .

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. О. Тесленко