Справа №705/3472/21
2/705/187/25 РІШЕННЯ
09 травня 2025 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Єщенко О.І.,
секретаря судового засідання Щербакової Л.А.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Агроцентр Січ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державний реєстратор виконавчого комітету Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області Шевчук Діана Юріївна, про визнання договору оренди землі недійсним, припинення права оренди землі за таким договором та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:
11.11.2013 ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_1 .
01.01.2015 між Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки. У відповідності до вимог чинного законодавства право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
У відповідності до вимог чинного законодавства, що діяли на момент укладення вказаного договору, право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації, тому право оренду на цю земельну ділянку орендарем було набуте 07.02.2017 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33798704, державним реєстратором Черкаської обласної філії Комунального підприємства «Соломянка-сервіс» Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації, Черкаська область Ревою В.О.
Згідно п. 1 вказаної додаткової угоди, зі згоди орендодавця (яка виражається шляхом підписання цієї додаткової угоди) орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки сторони орендаря, що передбачені у договорі оренди.
Тобто орендарем вищевказаної земельної ділянки є Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт».
Відповідно до п. 1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Пунктом 8 договору встановлено, що договір укладається на строк п`ять років, тобто право оренди на вказану земельну ділянку діє до 07.02.2022.
Пунктом 18 договору визначено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення, п. 20 договору передбачено передача земельної ділянки в оренду здійснюється в строк 3 робочих дні після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.
Відповідно до п. 43 договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Пунктом 29 цього договору визначено, що одним із обов`язків орендодавця є не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.
Згідно п. 28 договору орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.
Обов`язки орендаря визначені в п. 31 договору приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.
У п. 37 договору визначені умови припинення, а саме зазначено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викуп земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку встановленому законом; ліквідація юридичної особи орендаря.
Також, відповідно до п. 38 договір припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.
Пунктом 39 договору розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.
Позивач був змушений звернутися до державного реєстратора та отримати деталізовану Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна і згідно вказаної інформаційної довідки позивачу стало відомо, що право оренди між ним та ОСОБА_1 було припинено від 19.02.2021 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56819098 державним реєстратором виконавчого комітету Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області Шевчук Діаною Юріївною, на підставі договору оренди землі № б/н від 01.01.2015 між ОСОБА_1 та ПрАТ «Райз-Максимко».
І дійсно, право оренди на вказану земельну ділянку відразу ж було зареєстровано від 19.02.2021 за ФГ «Агроцентр Січ» державним реєстратором виконавчого комітету Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області Шевчук Діаною Юріївною, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59819218.
Між припиненням права оренди позивача та реєстрацією права оренди на відповідача ФГ «Агроцентр Січ», в часі сягає менше 8 хвилин.
Позивач є добросовісним орендарем. Не порушуючи умов договору, орендар належним чином виконував обов`язки, покладені на нього у відповідності до укладеного договору, сплачував орендну плату, обробляв земельну ділянку, будь яких порушень умов договору зі сторони позивача за весь період користування земельною ділянкою не було.
Враховуючи позицію Верховного Суду, а також вимоги чинного земельного законодавства, позивач вважає, що його право оренди на спірну земельну ділянку є порушеним, оскільки воно є діючим до 07.02.2022, а державний реєстратор не мав права його припинити. Тобто, його дії є незаконними та такими, що порушують право оренди позивача.
Отже, відповідачі, в порушення умов укладеного з позивачем та діючого на цей час договору оренди землі і норм чинного законодавства України, не мали права укладати договір оренди землі.
У зв`язку з цим, позивач вимушений звернутися за захистом свого порушеного права з цією позовною заявою.
29.06.2023 представником відповідача Фермерського господарства «Агроцентр Січ» адвокатом Прудивусом М.А. до суду подано відзив на позовну заяву, у якому просив залишити позов ТОВ «Поділля Агропродукт» без руху на надати йому час для доплати судового збору, усунення інших недоліків позовної заяви. Зазначив, що позивачем при поданні позовної заяви до суду було заявлено 4 позовних вимоги, з яких три вимоги немайнового характеру та одна майнова вимога. При поданні позову до суду сплачено 4540 грн судового збору, крім того, позовна заява для обрахування позовної вимоги майнового характеру не містить даних про ціну позову. Таким чином на підставі положень п. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», якою встановлено, що позивач юридична особа, яким є ТОВ «Поділля Агропродукт» мав сплатити за кожну немайнову вимогу судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму, а це, на момент подання позову 2379 грн, а для майнової вимоги 1,5 відсотки від ціни позову, яка позивачем не зазначена та не встановлена в матеріалах справи. Також просив відмовити в позові повністю.
Ухвалою від 28.11.2023 постановлено клопотання представника відповідача Фермерського господарства «Агроцентр Січ», адвоката Прудивуса Миколи Анатолійовича про залишення позовної заяви без руху задовольнити. Судову справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Агроцентр Січ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державний реєстратор виконавчого комітету Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області Шевчук Діана Юріївна, про визнання договору оренди землі недійсним, припинення права оренди землі за таким договором та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння залишити без руху.
Ухвалою суду від 30.05.2024 постановлено прийняти усунені позивачем недоліки позовної заяви, подані на виконання ухвали суду від 28 листопада 2023 року, шляхом подання заяви про зміну предмету позову. Продовжити розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Агроцентр Січ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державний реєстратор виконавчого комітету Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області Шевчук Діана Юріївна, про визнання договору оренди землі недійсним, припинення права оренди землі за таким договором та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.
Представник позивача ТОВ «Поділля Агропродукт» - адвокат Кришталь О.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, з урахуванням змін.
Представник відповідача Фермерського господарства «Агроцентр Січ» адвокат Прудивус М.А. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, причини неявки невідомі, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - державний реєстратор Шевчук Д.Ю. у судове засідання не з`явилася, причини неявки невідомі, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.
Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.
Статтею 43 ЦПК України серед іншого визначено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Отже, за цими правилами суд надає оцінку доказам, які є в матеріалах справи та на які сторони посилаються, як на підтвердження своїх вимог та заперечень, та не може вважати встановленими факти, які не підтверджені наявними у справі доказами.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд зазначає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених обставин є обов`язковим, оскільки такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.
Згідно зі ст. 129 Конституції України одним з основних принципів судочинства є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43, 57 ЦПК України).
Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 229 ЦПК України визначено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
У п. 8 вказаного договору зазначено, що договір укладено на 5 років. Пунктом 9 визначено розмір та порядок виплати орендної плати за користування земельною ділянкою. У 20 пункті Договору вказано, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у строк 3 робочих дні, після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.
Крім того, договором визначено права та обов`язки сторін, умови передачі земельної ділянки та припинення його дії. При цьому, у пункті 43 Договору вказано, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Вказаний договір підписаний сторонами. Відмітка про дату реєстрації у договорі відсутня.
Цією угодою також змінено розмір визначеної орендної плати. Також сторони домовилися про те, що строк дії Договору не продовжується, але у разі виникнення такої необхідності визначено строк в 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору оренди для надіслання орендарем повідомлення орендодавцю про намір продовжити дію договору на підставі свого переважного права. Новий орендар самостійно здійснює необхідні дії для державної реєстрації права оренди згідно до законодавства України. Зазначена додаткова угода також підписана сторонами, а саме ОСОБА_3 , представником ТОВ «Поділля Агропродукт» та представником ПрАТ «Райз-Максимко».
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
У статті 11 ЦК України визначено перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однією з таких підстав відповідно до пункту першого частини другої вказаної норми закону є договори та інші правочини.
Вказані обставини мають певний часовий проміжок дії, який має початок та закінчення.
У частині першій статті 251 ЦК України поняття строку визначено як певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Відповідно до ч. 3 ст. 251 ЦК України строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України.
Згідно з частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тому вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто, сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання.
У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом.
Станом на дату підписання первинного договору оренди 01.01.2015 частина четверта статті 124 Земельного кодексу України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
У статті 125 ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, вказано, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 126 ЗК України, яка діяла станом на 01.01.2015, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
У статті 13 вказаного Закону надано визначення договору оренди землі, зокрема, що це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно зі ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально.
Згідно зі ст. 6 цього Закону орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договорами оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Тобто, норми спеціального закону, який регулює договірні відносини в частині оренди земельної ділянки, які діяли на період укладення первинного договору оренди спірної земельної ділянки, не пов`язували реєстрацію договору з датою набрання ним чинності.
Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України.
Зокрема, за змістом ч. 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Договір також є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ст. 640 ЦК України).
Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями ст. 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною.
У ЦК України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення.
Відповідно до положень ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 253 ЦК України).
Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша статті 254 ЦК України).
Переважна більшість правовідносин, які урегульовані нормами цивільного законодавства, є відносинами, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків. Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків.
Це загальне правило закріплено у статті 631 ЦК України, зокрема, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.
Так, судом встановлено, що у межах строку, визначеного укладеним договором оренди земельної ділянки, право оренди має бути зареєстрованим, тобто має бути забезпечена повноцінна можливість реалізації всіх прав і можливостей, необхідних для господарської діяльності. Затягування з державною реєстрацією договору оренди впливає виключно на правомірність діяльності орендаря, котрий і є найбільш зацікавленою в державній реєстрації особою. Отримання власником орендної плати не залежить від набуття чинності договором оренди, адже він уже передав орендареві права користування земельною ділянкою. Право користування і є предметом оплати, відлік якого починається з моменту укладення договору. А договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Після укладення договору оренди земельної ділянки орендар отримав можливість провести державну реєстрацію оренди для набуття речового права на ділянку, яке полягає в подальших можливостях орендаря визначати земельну ділянку предметом господарювання, предметом витрат та формування доходів: права законної підприємницької діяльності на отриманій в оренду земельній ділянці, права реалізувати отриману в результаті господарської діяльності продукцію, права віднесення витрат, понесених при господарюванні на ділянці, до витрат з метою зменшення об`єкта оподаткування, зокрема й витрат у вигляді орендної плати.
Без проведення реєстрації речового права орендар веде незаконну діяльність на земельній ділянці, наслідком чого може бути перерахунок у бік збільшення бази оподаткування, в т.ч. за рахунок позбавлення неправомірного отриманого права перебування на пільговій спрощеній системі оподаткування.
Судом встановлено, що власник земельної ділянки відповідач ОСОБА_1 01.01.2015 уклала договір, за умовами якого передала в оренду належну їй земельну ділянку ПрАТ «Райз-Максимко», який був підписаний сторонами договору. Вказаний договір був підписаний на строк 5 років. Також цим договором було обумовлено права та обов`язки сторін, розмір та строки орендної плати, передача орендованої земельної ділянки та момент набуття вказаного договору чинності. При цьому, у договорі було обумовлено, що договір набуває чинності за двох умов, а саме підписання сторонами угоди та після його державної реєстрації. Крім того, було визначено про необхідність складання акту прийому-передачі земельної ділянки орендодавцем орендарю. Орендарем право оренди земельної ділянки відповідно до укладеного договору оренди було зареєстровано лише 07.02.2017.
У подальшому, між орендодавцем ОСОБА_1 , орендарем ПрАТ «Райз-Максимко» та ТОВ «Поділля Агропродукт», 02.01.2018 було укладено додаткову угоду, яка містила уточнення щодо нового орендаря та розміру орендної плати.
При укладенні договору оренди земельної ділянки між сторонами було обумовлено усі його істотні умови, в тому числі строк його дії та небажання продовження в подальшому такої оренди.
Отже, момент укладення договору та набрання ним чинності, а відтак і початок перебігу строку його дії, сторони визначили та пов`язали, як з моментом його підписання, так і з моментом державної реєстрації договору, що станом на момент укладення вказаного договору не було передбачено нормами спеціального Закону України «Про оренду землі».
Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору його текст не містить.
При вирішенні даного спору судом враховується правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19, згідно з якою після внесення змін щодо виключення реєстрації самого договору оренди земельної ділянки момент реєстрації майнових прав перестав впливати на момент набрання чинності таким договором.
Отже, КЦС ВС вважає за можливе відступити від висновків, викладених Верховним Судом України в постанові від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, оскільки, на думку колегії суддів, договір оренди земельної ділянки набуває чинності з дня, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Крім того, колегія суддів зазначає, що статтями 125 та 126 ЗК передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону № 1952-IV.
Таким чином, сторона договору оренди після його укладення першою отримує легітимні сподівання та правомірні очікування на законне завершення такої процедури, а також реалізацію права користування земельною ділянкою протягом усього погодженого строку за умови належного виконання сторонами договору його умов.
Переважною більшістю правовідносин, урегульованих нормами цивільного законодавства, є відносини, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків.
Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків.
Це загальне правило закріплене у статті 631 ЦК України, зокрема, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Договір набирає чинності з моменту його укладення.
Разом із цим у частині п`ятій статті 6 Закону № 161-XIV (доповнено на підставі Закону від 11 лютого 2010 року № 1878-VI) визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Тобто, з 1 січня 2013 року державній реєстрації підлягав не сам договір оренди, а право оренди земельної ділянки.
Можна зробити висновок, що договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто дотримання сторонами вимог статей 638, 759 та 792 ЦК України та статті 15 Закону 161-ХIV.
З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право на користування земельною ділянкою.
При цьому, як зазначила ВП ВС, вказаний висновок стосується чинності договору оренди землі, укладеного після 1 січня 2013 року, тобто після зміни законодавчого регулювання: виключення із Закону № 161-XIV вимог про необхідність державної реєстрації договору оренди та вказівки на необхідність реєстрації права оренди та виключення з тексту цього Закону посилання на укладеність правочину з дня його державної реєстрації.
Підставою для задоволення своїх вимог позивач зазначає, що строк дії договору оренди землі від 01.01.2015 мав би закінчитися через п`ять років з моменту реєстрації права оренди земельної ділянки за цим договором, яка мала місце 07.02.2017, тобто 07.02.2022, а власник земельної ділянки ОСОБА_1 після спливу п`яти років з моменту підписання такого договору, але до закінчення 5-річного строку з часу державної реєстрації орендарем права оренди уклала інший договір оренди з орендарем ФГ «Агроцентр Січ», тобто, на їх думку, безпідставно, що призвело до порушення прав попереднього орендаря позивача у справі, у зв`язку з чим такий договір має бути визнаний недійсним, рішення про припинення права оренди ТОВ «Поділля Агропродукт» скасоване, а спірна земельна ділянка має бути витребуваною від незаконного користувача.
Проте суд не погоджується із зазначеними доводами позивача, оскільки вони не відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи. Оскільки строк дії попереднього договору оренди землі, укладеного 01 січня 2015 року, закінчився саме 01 січня 2020 року, власник земельної ділянки через рік один місяць і вісімнадцять днів, а саме 19.02.2021 уклала інший договір оренди земельної ділянки з новим орендарем Фермерським господарством «Агроцентр Січ», що не призвело до порушення права користування земельною ділянкою попереднього орендаря ТОВ «Поділля Агропродукт», оскільки на цей час дія попереднього договору оренди вже закінчилася. Згідно з первинним договором оренди земельної ділянки реєстрація права оренди покладалася саме на позивача. Під час укладення додаткової угоди земельна ділянка уже перебувала у користуванні первинного орендаря ПрАТ «Райз-Максимко» і при цьому при укладенні додаткової угоди не ставилося питання щодо зміни строку дії такого договору. Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що строк дії укладеного 01.01.2015 договору оренди слід відраховувати саме з дати державної реєстрації права оренди земельної ділянки за цим договором, яка відбулась більш ніж через два роки після його підписання, з урахуванням того, що згідно з нормами законодавства щодо оренди землі, які діяли станом на час укладення договору оренди земельної ділянки, державна реєстрація такого договору не передбачалась, а реєстрація права оренди не була пов`язана з набранням чинності такого договору та обрахуванням строку дії, визначеного підписаним договором оренди.
Стаття 31 Закону України «Про оренду землі» регулює питання припинення договору оренди землі, зокрема, договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, а також в інших випадках, передбачених законом.
Оскільки відсутні підстави вважати, що договір оренди земельної ділянки мав би припинитися 07.02.2022, у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку, на який він був укладений, позовні вимоги ТОВ «Поділля Агропродукт» про визнання договору оренди землі, укладеного між відповідачами, припинення такого права оренди та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд
У задоволенні позову відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.
Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.
Відповідач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Суддя О.І.Єщенко