ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/558/25 Справа № 199/7500/23 Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2024 року в цивільній справі номер 199/7500/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про передання дитини для проживання з батьком,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про передання дитини для проживання з батьком, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №840.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Після розлучення малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилася проживати разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , однак відповідачка чинила перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2022 року визначено способи участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , а саме: побачення та спілкування з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожні першу та третю суботу, неділю місяця з 10.00 години до 18.00 години, з ночівлею без присутності матері та з урахуванням здоров`я, потреб та інтересів дитини; один літній місяць для оздоровлення дитини (за домовленістю батьків), та зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 .

У 2021 році відповідачка ОСОБА_2 запропонувала позивачу зустрітися у м. Києві, сторони погодили дату та час. Однак, після прибуття ОСОБА_1 до м. Києва відповідачка з дитиною не з`явилися, що відбувалося неодноразово.

У липні 2021 року позивач планував поїздку на море разом із донькою відповідно до розпорядження Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради за №184-р від 11.06.2021 року, проте відповідачка дитину не передала та не відпустила на відпочинок разом із батьком. Крім цього, відповідачка без погодження та згоди батька переїхала з дитиною до м. Івано-Франківська.

Позивач зазначив, що після припинення сімейних відносин відповідачка перешкоджала спілкуванню батька з дитиною, не надавала можливості бачитися з донькою та приймати участь у її вихованні, тривалий час могла не виходити на контакт, ухиляється від виконання рішення суду, яким визначено графік спілкування дитини з батьком.

Для з`ясування стану здоров`я малолітньої ОСОБА_3 , позивач звернувся до лікарні Івано-Франківської міської ради.

23.02.2023 року ОСОБА_2 уклала декларацію із сімейним лікарем, що підтверджується листом №303/69 від 10.05.2023 року, виданим Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги», у місті Івано-Франківську. Позивач зазначив, що відповідачка недбало ставиться до здоров`я дитини, оскільки декілька разів забирав доньку, яка була у хворобливому стані.

Згідно з відповідями Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 20.07.2023 року, від 11.08.2023 року, та від 25.08.2023 року, з відповідачкою ОСОБА_2 було неодноразово проведено профілактичну бесіду щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, попереджено про відповідальність. Натомість, відповідачка ухиляється від виконання рішення суду, чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною.

На теперішній час позивач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, має власне житло, яке облаштовано усім необхідним для проживання дитини, має бажання та можливість приділяти достатнього часу для розвитку доньки ОСОБА_3 , зміцнення її фізичного здоров`я, духовного розвитку, освіти, розваг та спілкування.

Врегулювання даного спору призводить лише до конфліктів, оскільки ОСОБА_2 не бажає присутності позивача у житті дитини та штучно створює обставини, через які зустрічі з донькою неможливі.

Позивач просив суд передати дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проживання її з батьком ОСОБА_1 , у зв`язку із невиконанням матір`ю дитини - ОСОБА_2 рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про передання дитини для проживання з батьком, - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати повністю рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи.

Вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтувались на одному єдиному доказі висновку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 14.03.2024 року №314 про недоцільність передачі дитини на проживання з батьком.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року у справі №199/9466/21 було встановлено певний графік спілкування дитини з батьком. Цей графік мала дотримуватись відповідачка, у визначені дні і години сприяти цим зустрічам і не чинити перешкод. Позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження того факту, що відповідачка вказаний графік не дотримувала. Дитину на зустрічі у певні дні не приводила, не відповідала на телефонні дзвінки позивача, не відпустила доньку на літній місяць для проживання з батьком, тобто чинила перешкоди у спілкуванні батька з донькою. Отже, не виконувала рішення суду. Тобто, позивач довів, що наявні підстави для передання дитини для проживання з батьком.

Не можна погодитись з висновком суду першої інстанції, який вважав встановленою обставиною, що відповідачка із донькою переїхала в Івано-Франківськ через початок збройної агресії, посилаючись на такий крок як вчинений з метою безпеки, оскільки відповідачка змінювала місце свого мешкання ще до початку збройної агресії. До того ж, безпекова ситуація у всій країні однакова.

Вважає, що відповідачка змінила навмисно місце проживання, щоб ускладнити позивачу зустрічі з рідною донькою.

Відповідачка офіційно не працевлаштована, не має стабільного заробітку. В той час як батько дитини офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, отже може забезпечувати свою доньку всім необхідним і навіть більше.

Від відповідачки ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Коляда В.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційний суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2024 р. без змін, стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо посилань позивача про врахування єдиного доказу, як то висновку про недоцільність передання дитини батькові та не врахування судом першої інстанції його звернень до ГУ НП в Івано-Франківській області щодо невиконання відповідачкою рішення суду, оскільки на думку позивача таким не надано оцінки в мотивувальній частині судового рішення, не можуть свідчити про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції встановлено, що позивач в обґрунтування своїх доводів посилався на такі звернення, що відображено в оскаржуваному рішенні встановлених судом обставинах. Наведені звернення, не підтверджують тих обставин, про які зазначав позивач, як встановлено судом першої інстанції, а тому вказане позивачем не свідчать про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, як мають наслідком скасування суду першої інстанції та задоволення вимог позивача.

Після розлучення позивач мав можливість спілкуватись із дитиною, відбувались зустрічі, вони гуляли, а також спілкувались за допомогою телефонного зв`язку. Позивач вільно спілкувався з дитиною і мав як, телефонні розмови, так і відеозв`язок, що підтверджується роздрукованою копією телефонних та відеорозмов, які відбувались через телефон відповідачки.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що із початку збройної агресії Росії проти України задля збереження безпеки життя та здоров`я дитини ОСОБА_2 разом із донькою виїхали в Івано-Франківську область. Позивач в свою чергу не заперечував цей факт, а навпаки, йому достеменно відоме місце проживання дитини, позивач приїздив і приїздить, має зустрічі із дитиною кожні вихідні, згідно з встановленим графіком рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі №199/7500/23 для побачення із дитиною.

Позивач наводить неправдиву інформацію про те, що відповідачка офіційно не працевлаштована, не має стабільного заробітку. Саме позивачем до матеріалів судової справи разом із відповіддю на відзив було долучено виписку щодо відповідача - детальну інформацію про фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 , якою підтверджується, що відповідачка здійснює підприємницьку діяльність, сплачує податки та забезпечує себе і дитину.

Позивачем не доведено належними доказами, що передання дитини для проживання із ним відповідатиме якнайкращим інтересам малолітньої доньки.

Попередній розрахунок вже понесених судових витрат професійної правничої допомоги на підготовку відзиву на апеляційну скаргу з урахуванням подальшого юридичного супроводу у судових засіданнях 30000,00 грн, які в процесі розгляду справи може бути змінено.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_4 та його представник адвокат Логвінов С.С. доводи апеляційної скарги підтримали, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції відповідачка ОСОБА_5 та її представник адвокат Коляда В.В. апеляційну скаргу не визнали, просили її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 193, 194).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 07.09.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 06.08.2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15, 129-132, том 1).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2022 року визначено способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , а саме: побачення та спілкування з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожні першу та третю суботу, неділю місяця з 10.00 години до 18.00 години, з ночівлею без присутності матері та з урахуванням здоров`я, потреб та інтересів дитини; один літній місяць для оздоровлення дитини (за домовленістю батьків), та зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 (а.с. 20-25, том 1).

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області щодо невиконання рішення суду колишньою дружиною ОСОБА_2 . З відповідей Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 20.07.2023 року, від 11.08.2023 року, та від 25.08.2023 року вбачається, що з відповідачкою ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду щодо неналежного виконання батьківських обов`язків,

попереджено про відповідальність (а.с. 27, 28, 29, том 1).

Із початку збройної агресії Росії проти України задля збереження безпеки життя та здоров`я дитини ОСОБА_2 разом із донькою виїхали в Івано-Франківську область, і цього факту сторони не заперечують.

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.08.2022 року №2615- фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: АДРЕСА_2 (а.с. 84, том 1).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.08.2022 року №2615- фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є: АДРЕСА_2 (а.с. 85, том 1).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 04.10.2023 року, виданого органом опіки та піклування дітей-служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, житлові умови, в яких проживає родина, є гарними, дитина ОСОБА_3 має окрему кімнату, яка облаштована усім необхідним для розвитку дитини та її навчання (а.с. 92-93, том 1).

Згідно з характеристикою, наданою керівництвом Ліцею №15 Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, відповідачка здійснює активну участь у шкільному житті дитини, систематично цікавиться її навчанням, допомагає їй, сприяє розвитку доньки, відвідує позашкільні гуртки, дитина приймає участь у виступах творчого колективу «ІНФОРМАЦІЯ_4». Відповідачка добре справляється зі своїми батьківськими обов`язками (а.с. 97, том 1).

Відповідно до висновку психолого-педагогічної характеристики, психодіагностики визначення міжособистісних відносин у сім`ї, виданого шкільним психологом Ліцею №15 Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, дитина ОСОБА_3 швидко адаптувалась у першому класі до нових умов навчання, знайшла спільну мову з однокласниками та вчителями, з великим задоволенням відвідує освітній заклад, проявляє активність та творчість. Наразі, дитина має позитивне сформоване відповідачкою оточення для її розвитку, навчання та спілкування, з урахуванням інтересів доньки, її бажань (а.с. 98, том 1).

Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради складено висновок від 14.03.2024 року №314, де комісія вважала за недоцільне передачу дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на проживання з батьком ОСОБА_1 (а.с. 31-38, том 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам закону.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Частинами 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Аналіз викладених вище норм вказує, що в тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання їх дитини залишається за кожним з батьків, а крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 07.09.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 06.08.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Після розлучення малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилася проживати разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2022 року визначено способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , а саме: побачення та спілкування з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожні першу та третю суботу, неділю місяця з 10.00 години до 18.00 години, з ночівлею без присутності матері та з урахуванням здоров`я, потреб та інтересів дитини; один літній місяць для оздоровлення дитини (за домовленістю батьків), та зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 .

Із початку збройної агресії росії проти України задля збереження безпеки життя та здоров`я дитини, ОСОБА_2 разом із донькою виїхали на територію Івано-Франківської області, оскільки для дитини перебування у таких умовах є стресом та небезпекою.

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.08.2022 року №2615- фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.08.2022 року №2615- фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є: АДРЕСА_2 .

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 04.10.2023 року, виданого органом опіки та піклування дітей-служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, житлові умови, в яких проживає родина є гарними, дитина ОСОБА_3 має окрему кімнату, яка облаштована усім необхідним для розвитку дитини та її навчання.

Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради складено висновок від 14.03.2024 року №314 про недоцільність передачі дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на проживання з батьком ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін, правильно виходив з обставин, які мають відповідати забезпеченню якнайкращих інтересів дитини, враховуючи при цьому психологічний стан дитини, баланс між інтересами дитини, правами батьків на її виховання та обов`язком батьків діяти лише в її інтересах.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відібрання дитини, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 травня 2025 року.

Судді: