Справа № 148/2363/24
Провадження № 22-ц/801/802/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дамчук О. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 рокуСправа № 148/2363/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Берегового О. Ю.,

розглянувши без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником адвокатом Живуном Вадимом Івановичем, на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 22 січня 2025 року у м. Тульчині суддею цього суду Дамчуком О.О., дата складання повного тексту 23 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася із вищевказаним позовом до суду, мотивуючи заявлені вимоги тим, що вона та відповідач мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є студентом першого курсу денного відділення ОС "Бакалавр" історичного факультету Львівського національного університету ім. І.Франка, у зв`язку з чим існують постійні витрати, пов`язані із навчанням, харчуванням, придбанням одягу, забезпечення навчального процесу (зошити, ручки, тематичні збірники, матеріали для практичних занять), проживанням тощо.

Позивач зазначила, що син не має самостійного заробітку чи іншого доходу, а тому потребує допомоги батьків.

За таких обставин, ОСОБА_1 просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

22.01.2025 року рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області вищевказаний позов задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 15.10.2024 року до закінчення ним навчання, але небільше ніж до досягнення 23-х років. Стягнено з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Живуна В.І., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване судове рішення змінити в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з нього, з 1/4 усіх видів його заробітку на 1500 грн твердої грошової суми.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачем, в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не доведено заявлений ним розмір аліментів, які повинен сплачувати відповідач на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, а саме в частині витрат на вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Таким чином, скаржник вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, - 1/4 усіх видів його заробітку є надмірним та необґрунтованим.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача - адвокат Козачков В.Л. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, - без змін.

В заперечення проти апеляційної скарги адвокат Козачков В.Л. зазначає, що матеріали справи та апеляційна скарга не містять жодних належних та достатніх доказів, які б підтверджували доводи відповідача про те, що він не може сплачувати аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку.

Крім того, до апеляційного суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він наводить додаткові підстави оскарження рішення суду та в прохальній частині просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду змінити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 306 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відзив на апеляційну скаргу має містити: 1) найменування суду апеляційної інстанції; 2) ім`я (найменування), поштову адресу особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги; 4) у разі необхідності - клопотання особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу; 5) перелік матеріалів, що додаються.

Таким чином, відзив на апеляційну скаргу це по суті заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відзив на апеляційну скаргу, як іменував його ОСОБА_2 , за своїм змістом фактично є доповненням первинної апеляційної скарги, поданої адвокатом Живуном В.І саме в інтересах ОСОБА_2 .

Однак, згідно із ч. 1 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її лише протягом строку на апеляційне оскарження.

Як визначено статтею 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, цивільним процесуальним законодавством не передбачено поновлення строку на подачу доповнень та змін до апеляційної скарги, поданих поза строком на апеляційне оскарження.

Отже, право на доповнення чи зміну апеляційної скарги може бути реалізовано лише протягом строку на її апеляційне оскарження.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що заяви про внесення змін чи доповнень до апеляційної скарги, подані після визначеного процесуальним законом строку, не повинні прийматися до розгляду (постанова Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 755/5301/16-ц, постанова Верховного Суду від 23.05.2023 року у справі № 753/13140/17).

Так, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене у цій справі 22.01.2025 року, повний текст якого складений 23.01.2025 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Таким чином, останнім днем для подачі апеляційної скарги на вказане рішення суду та, відповідно доповнень до неї, є 22.02.2025 року.

Відтак, враховуючи положення ст. 354, 364 ЦПК України, ОСОБА_2 міг доповнити свою апеляційну скаргу у строк до 22.02.2025 року, однак зробив це з пропуском встановленого процесуальним законом строку.

З огляду на викладене, оскільки доповнення до апеляційної скарги, яке поіменоване як відзив на апеляційну скаргу, було подане ОСОБА_2 після закінчення строку на апеляційне оскарження, то таке доповнення, в силу вимог ст. 126 ЦПК України, не може бути прийняте судом апеляційної інстанції і підлягає залишенню без розгляду.

Враховуючи ціну пред`явленого позову та те, що цей позов не віднесено до категорії позовів, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, тому відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_1 від 14.02.2005 року (а.с. 8).

08.08.2024 року ОСОБА_3 уклав договір про навчання у Львівському національному університеті ім. І.Франка, спеціальність 032 «Історія та археологія», денна форма здобуття освіти, що підтверджується копією відповідного договору (а.с. 80).

Згідно з довідкою № 9894 від 30.09.2024 року, виданою деканом Львівського національного університету ім. Івана Франка, ОСОБА_3 є студентом першого курсу денного відділення освітній ступінь "Бакалавр" історичного факультету Львівського національного університету ім. І.Франка. Закінчує навчання у червні 2028 року (а.с.13).

Наказом № С-533 від 09.08.2024 року ОСОБА_3 зарахований на навчання 1-го курсу (освітній ступінь«Бакалавр»), спеціальність 032 «Історія та археологія», денна форма здобуття освіти, історичного факультету Львівського національного університету ім. І.Франка, що підтверджується довідкою № 2451 від 17.01.2025 року, виданою деканом історичного факультету Русланом Сіромським (а.с. 102).

Відповідно до листа в.о. ректора Львівського національного університету ім. І.Франка Володимира Мельника від 20.01.2025 року № 171-У, ОСОБА_3 навчається на бюджетній формі, проживає у гуртожитку № 2 Львівського національного університету ім. І.Франка. Вартість проживання становить 800 грн щомісячно (а.с. 101).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є здоровою, працездатною особою, його син досяг віку, який перевищує 18, але є меншим 23-х років, навчається на денній формі навчання, що позбавляє останнього можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, та у зв`язку з цим відповідно потребує матеріальної допомоги на навчання, харчування, проживання та належних умов життя, необхідних для його розвитку, тому батько зобов`язаний приймати участь в утриманні сина до досягнення ним двадцяти трьох років.

Відтак, враховуючи встановлені судом обставини, з урахуванням принципу співмірності та розумності, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позову, тобто з 15.10.2024 року і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів, необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частинами 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт продовження навчання, вік, який не перевищує двадцяти трьох років, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.

Так, із довідки № 9894 від 30.09.2024 року, виданої деканом Львівського національного університету ім. Івана Франка, видно, що ОСОБА_3 є студентом першого курсу денного відділення освітній ступінь "Бакалавр" історичного факультету Львівського національного університету ім. І.Франка. Закінчує навчання у червні 2028 року

Отже, встановивши, що ОСОБА_3 досяг віку, який перевищує 18, але є меншим 23-х років, навчається на денній формі навчання, що позбавляє його можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, відтак він є таким, що потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що його батько ОСОБА_2 , будучи працездатною особою, зобов`язаний забезпечувати сина шляхом сплати аліментів на його утримання на період навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено витрати на навчання сина, зокрема оплати навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, відтак позивач не довела, що аліменти саме у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача потрібно стягувати на користь матері ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки син має право отримувати від батьків матеріальну допомогу, як повнолітня особа, що продовжує навчання, так як потребує такої допомоги і відповідач у змозі її надавати, про що вірно вказано судом першої інстанції.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, скаржником не надано доказів наявності обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів згідно ст. 182 СК України, що свідчили б про неможливість надання останнім матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у вищезазначеному розмірі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що посилання відповідача в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та не дають підстав для висновку про невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Таким чином, відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Живуном Вадимом Івановичем, залишити без задоволення, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 22 січня 2025 року - без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

О. Ю. Береговий