Справа № 453/533/24 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/811/3854/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м.Львів

Справа № 453/533/24

Провадження № 22-ц/811/3854/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.Я.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Сколе 14 листопада 2024року у складі судді Брони А.Л. у справі за позовом ОСОБА_2 до Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області про визнання права власності на земельну ділянку, -

встановив:

28 березня 2024 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області про визнання права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:002, загальною площею 0,0475 га для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову посилається на те, що 3 травня 2007 року між ним (позивачем) та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно рішення Верхньосиньовидненської селищної ради №83 від 23 серпня 1985 року та наказу радгоспу «Сколівський» №205 від 5 вересня 1985 року за ОСОБА_3 закріплена земельна ділянка площею 0,0475 га. У 2023 році, на його (позивача) замовлення ФОП ОСОБА_4 виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), та присвоєно вказаній земельній ділянці кадастровий номер :01:002. Згідно акту встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки, суміжні власники (користувачі) земельних ділянок, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не погодили такі межі, що не надає можливості йому (позивачу) належним чином оформити документацію на спірну земельну ділянку. 26 квітня 2023 року депутатською комісією з питань регулювання земельних відносин, будівництва, адміністративного устрою населених пунктів, планування територій та архітектури, екології, природних ресурсів Сколівської міської ради проведено обстеження спірної земельної ділянки та встановлено, що загальна площа такої становить 0,0475 га, в тому числі 0,0109 га - загальний проїзд, 0,0016 га - прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку. Площа земельної ділянки, яка закріплена за ним ( ОСОБА_2 ), становить 0,0350 га, в тому числі під житловим будинком - 0,0126 га. Крім цього, комісією було вирішено, що акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки неможливо підписати у зв`язку з тим, що у площу 0,0475 га входить загальний проїзд та прибудинкова територія багатоквартирного будинку. Такий висновок комісії не відповідає дійсним обставинам справи, є надуманим та перешкоджає набуттю ним (позивачем) права власності на земельну ділянку. Зазначає, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області 2 липня 2018 року у справі № 453/962/16-а за його позовом до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області про визнання недійсним та скасування рішення селищної ради № 46 від 5 лютого 2016 року встановлено, що у його (позивача) фактичному користуванні перебуває земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та гаража на АДРЕСА_1 площею 0,0475 га. У рішенні Апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2017 року зазначено, що спірна земельна ділянка не зазначена на генплані селища як заїзд спільного користування, а до його ( ОСОБА_2 ) будинковолодіння та квартири наявний інший заїзд. Вказує, що у його користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,0475 га, яка використовується для обслуговування належного йому на праві власності житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Просить позов задовольнити.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 14 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на доводи позовної заяви. Зазначає, що у його фактичному користуванні перебуває земельна ділянка, яка використовується для обслуговування належного йому (позивачу) на праві власності будинку на АДРЕСА_2 площею 0,475 га. Саме такої площі земельна ділянка перебувала у користування попереднього власника цього будинку. Вказує, що судом першої інстанції досліджено рішення Сколівського районного суду Львівської області у справі №453/423/16-ц за його ( ОСОБА_2 ) адміністративним позовом до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської про визнання недійсним та скасування рішення селищної ради, за результатами якого обставини встановлені під час розгляду цієї справи, покладені в основу оскаржуваного рішення. Однак, суд вибірково надав оцінку встановленим обставинам рішенням у справі № 453/423/16-ц. Судом першої інстанції не взято до уваги висновок суду, викладений у рішенні Сколівського районного суду від 2 липня 2018 року у справі № 453/423/16-ц, а саме того, що він ( ОСОБА_2 ) з часу придбання житлового будинку і на даний час користується земельною ділянкою 0,0475 га за адресою: АДРЕСА_1 і даний факт підтверджуєтьсяя копією із земельно-кадастрової книги. Разом з тим, рішенням селищної ради №115 від 7 липня 2011 року йому (позивачу) надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки площею 0,0300 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та гаража на АДРЕСА_1 . Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2017 року у справі № 453/423/16-ц за позовом ОСОБА_8 до нього ( ОСОБА_2 ), з участю третьої особи: Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні будинковолодінням та заїздом загального користування, встановлено, що спірна земельна ділянка не значиться в генплані селища як заїзд спільного користування, до будинковолодіння та квартири позивача наявний інший заїзд. Вказане рішення суду залишено без змін постановою Верховного Суду від 29 серпня 2019 року. Отже, заїзду на спільній земельній ділянці немає. Проїзд до помешкання ОСОБА_8 на генеральному плані села визначено з іншого боку. Саме ту територію, яка визначена на генплані заїздом до помешкання ОСОБА_8 , відповідачем передано йому у приватну власність. Передавши у приватну власність земельну ділянку, яка відноситься до земель загального користування, відповідач порушив норми ЗК України. Вказує, що у провадженні Сколівського районного суду перебувала справа № 453/423/16-ц за його ( ОСОБА_2 ) адміністративним позовом до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської про визнання недійсним та скасування рішення селищної ради. За результатами розгляду даної справи вирішено: «Визнати недійсним та скасувати рішення селищної ради Сколівського району Львівської області №46 від 5 лютого 2016 року «Про зміну в рішення №115 від 7 липня 2011 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки площею 0,0300 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та гаража на АДРЕСА_1 . Дана обставина і є доказом того, що він (позивач) звертався до селищної ради з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки площею 0,0300 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та гаража на АДРЕСА_1 ».

3 лютого 2025 року представник Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області ОСОБА_9 подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення ухвали у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що в провадженні Сколівського районного суду Львівської області перебувала справа №453/423/16-ц за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської про визнання недійсним та скасування рішення селищної ради.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 2 липня 2018 року встановлено, що 23 серпня 1985 року рішенням Виконкому Верхньосиньовидненської селищної ради народних депутатів № 83 за ОСОБА_3 закріплено земельну ділянку площею 0,04 га на АДРЕСА_3 , на якій побудовано житловий будинок.

Наказом радгоспу «Сколівський» за № 205 від 5 вересня 1985 року за ОСОБА_3 закріплено цю земельну ділянку.

Рішенням №45 від 14 вересня 1995 року Верхньосиньовидненської селищної ради народних депутатів передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки, розташовані в межах селища жителям, які ними користуються, зокрема, згідно списку ОСОБА_3 було передано 0,03 га.

Після смерті ОСОБА_3 його дружині ОСОБА_10 , як спадкоємцю після смерті чоловіка, 15 березня 2007 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок у АДРЕСА_1 .

3 травня 2007 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 197,7 кв.м, зазначеного в плані під літерою А-1, з господарськими будівлями і спорудами: сарай Б, огорожа №1, огорожа №2, розташовані у АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Його право власності на вказаний будинок зареєстровано 23 травня 2007 року Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №14657006.

На замовлення позивача у 2023 році ФОП ОСОБА_4 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості), у якій містяться викопіювання з кадастрової карти, план зон обмежень на земельну ділянку, кадастровий план земельної ділянки, відомість про встановлені межові знаки.

Судом встановлено, що при виготовленні технічної документації із землеустрою депутатською комісією з питань регулювання земельних відносин будівництва, адміністративного устрою населених пунктів, планування територій та архітектури, екології, природних ресурсів, на підставі заяви ОСОБА_2 в присутності суміжного землекористувача ОСОБА_11 , сусідів: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та адвокатів Хромець О. і ОСОБА_14 , здійснено обстеження спірної земельної ділянки, про що складено відповідний акт.

Згідно акта загальна площа спірної земельної ділянки становить 0,0475 га, в тому числі площа 0,0109 га - загальний проїзд, 0,0016 га - прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку. Площа належної позивачу земельної ділянки становить 0,0350 га, в тому числі під житловим будинком - 0,0126 га. Комісією вирішено, що акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки неможливо підписати у зв`язку з тим, що у загальну площу спірної земельної ділянки входить загальний проїзд та прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку.

Оскаржуване рішення мотивовано наступним.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із ч. 5 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Відповідно до ч.1 ст. 118 ЗК України, громадяни, заінтересовані у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у їх користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у їх власності, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Д о клопотання додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

Відповідно до ч.2 ст. 118 ЗК України у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Згідно із ч. 3 ст. 152 цього Кодексу захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

З врахуванням того, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований на спірній земельній ділянці, передача такої земельної ділянки у приватну власність повинна здійснювтися відповідно до ст. 118 ЗК України.

Позивач, будучи заінтересованим у приватизації земельної ділянки на якій розташовані жилий будинок, що перебуває у його власності, в першу чергу зобов`язаний звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, із відповідним клопотанням, до якого додається технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:002, загальною площею 0,0475 га для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (Сколівської міської територіальної громади).

Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ст. 79-1 ЗК України).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» кадастровий номер земельної ділянки складається з таких структурних елементів: НКЗ : НКК : НЗД, де НКЗ - номер кадастрової зони, який визначається згідно з пунктом 34 Порядку; НКК - номер кадастрового кварталу, який визначається згідно з пунктом 34 Порядку; НЗД - чотиризначний номер земельної ділянки в межах кадастрового кварталу (максимальна кількість земельних ділянок у межах кадастрового кварталу становить 9999). Структурні елементи кадастрового номера земельної ділянки відокремлюються один від одного двокрапкою. Структурні елементи кадастрового номера земельної ділянки визначаються на підставі: індексної кадастрової карти (плану); даних, що містяться у Державному земельному кадастрі; відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки, зазначених у документації із землеустрою та відповідному електронному документі.

Відповідно до п. 107 Порядку Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 4954 цього Порядку.

Позивач у своїй позовній заяві вказує кадастровий номер ділянки, однак він не є присвоєним у розумінні ЗК України, Закону України «Про державний земельний кадастр», постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру». Відомості про спірну ділянку із Державного земельного кадастру отримати неможливо, через відсутність чотирьох останніх цифр кадастрового номера.

Спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок. Витрати на встановлення спільних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними (ч. 1 ст.103 ЗК України).

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Депутатською комісією з питань регулювання земельних відносин, будівництва, адміністративного устрою населених пунктів, планування територій та архітектури, екології, природних ресурсів під час обстеження земельної ділянки, встановлено, що у площу земельної ділянки 0,0475 га входить загальний заїзд та прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку, про що складено відповідний акт від 26 квітня 2023 року. На копії державного акта Серії ЛВ 1061 від 2 лютого 1998 року зазначено спільний заїзд. Окрім державного акта, підтвердженням наявності спільного заїзду є викопіювання з Генерального плану смт. Верхнє Синьовидне (схема планувальних обмежень), де у виділеній зоні вбачається спільний проїзд. Спільний заїзд також відображений у Будівельному паспорті земельної ділянки у смт. Верхнє Синьовидне, ОСОБА_8 .

Згідно із ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Позивачем не надано доказів на підтвердження факту звернення з клопотанням до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості),як і не надано доказів про прийняття органом місцевого самоврядування відповідного рішення,а тому суд позбавлений можливості встановити наявність порушеного права позивача.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції також з урахуванням того, що передача у приватну власність земельної ділянки належить до дискреційних повноважень органів місцевого самоврядування, що здійснюється на підставі рішення сесії відповідного органу. Такий орган суд не замінює.

Статтею 120 ЗК України у чинній на час набуття позивачем права власності на об`єкт нерухомості, передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Договором про відчуження житлового будинку з приналежними до нього будівлями розмір земельної ділянки не визначено, оскільки відчужувачеві за цим договором право власності на земельну ділянку не належало.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Висновки суду першої інстанції не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 14 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 5 травня 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т.І.Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________ Р.В. Савуляк