ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса)

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року, ухваленого суддею Черновою Н.В. у місті Кривому Розі, повне судове рішення складено 22 жовтня 2024 року,

УСТАНОВИВ

У грудні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на її користь переплату по аліментам за період з 09 серпня 2022 року по 08 серпня 2023 року на утримання ОСОБА_4 , як повнолітньої доньки, що продовжує навчання в розмірі 41 914, 79 грн. у зв`язку з припиненням нею навчання та стягнення з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 червня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалив рішення про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 (далі відповідач) аліментів на утримання дочки, ОСОБА_3 , яка продовжує навчання у розмір 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 20.11.2019 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років.

На підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження №62819294, згідно з яким з неї щомісячно в повному обсязі стягувалися аліменти в розрахунку її середньомісячної заробітної плати.

В серпні 2023 року позивач випадково дізналася, що дочка, на утримання якої вона сплачує аліменти на користь відповідача, не знаходиться в Україні і припинила навчання ще у серпні 2022 року. Однак, ані відповідачем, ані дочкою, не було належним чином повідомлено її та державного виконавця про припинення навчання.

08 серпня 2023 року було винесено постанову про закінчення ВП №62819294

Вважає, що за період з моменту припинення навчання дочкою (серпень 2022 року) по момент закінчення виконавчого провадження (серпень 2023 року) з неї було стягнуто та отримано відповідачем аліментні суми без достатніх правових підстав на загальну суму 41 914, 79 грн., з них: за основним місцем роботи КЗ «Багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр «Довіра» КМР утримано 37 639, 156 грн.; за сумісництвом Криворізька гімназія №118 КМР утримано 4 275, 63 грн.

Оскільки з 09.08.2022 дочка не навчалася, то право на утримання у вигляді аліментів припинилося, аліменти не повинні були стягуватися. Вважає, що будучі обізнаним моментом припинення сплати нею аліментів у разі припинення дочкою навчання у навчальному закладі, відповідач навмисно і зухвало не повідомив ані її, ані державного виконавця про цей факт, з корисливих намірів продовжував отримувати з неї кошти.

Вважає, що відповідач повинен відшкодувати безпідставно отримані переплачені аліменти в розмірі 41 914, 79 грн.

Крім того зазначає, що в результаті зухвалої поведінки з боку відповідача, що полягає у навмисному замовчуванні факту припинення навчання дочки, що призвело до безпідставного стягнення з неї коштів майже цілий рік, їй була спричинена моральна шкода, яку оцінює у розмірі 10 000 грн.

Зазначає, що працюючи в державній системі освіти, влаштувалася на роботу за сумісництвом, щоб хоч якось підвищити свій матеріальний стан в нелегкий воєнний час.

Для позивачки така сума є істотною і значимою. Вона завжди своєчасно і в повному обсязі сплачувала аліменти, сподіваючись, що вони справно йдуть на потреби доньки, в тому числі і на навчання. Стягнення аліментів в примусовому порядку з матері на доньку для неї завжди було болісною темою. Відповідач завжди намагався цим її принижувати, і продовжив це робити стягуючи безпідставно з неї кошти, від чого вона відчувала моральні страждання.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 переплату по аліментам, стягнутим за період з 09 серпня 2022 року по 08 серпня 2023 року на утримання ОСОБА_3 , як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 41914, 79 грн, у зв`язку із припиненням нею навчання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000,0 грн, та судовий збір у розмірі 429,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого дає адвокат Страх Вадим Олегович, звернувся до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що саме він опікувався спільною донькою, піклувався про її розвиток та потреби. Сплачував за її навчання.

Лише на початку літа 2022 року втратив зв`язок з донькою та не знав про те, що вона за власним бажанням залишила навчання.

Вважає, що рішенням суду першої інстанції вірно встановлено період стягнення по 30 червня 2023 року.

Посилається на п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України яким встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті : заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У зв`язку з чим зазначає, що правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових коштів.

Також на думку апелянта законом не покладено обов`язку з контролю виконання на сторону виконавчого провадження.

Вважає, що позивачкою не доведено завдання жодної моральної шкоди, а надані в обґрунтування підстави базуються на припущенні.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відзив на апеляційну скаргу сторонами не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 20.11.2019 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23-х років.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

14 серпня 2020 року державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Соколовою В.В. було відкрито виконавче провадження № 62819294 на підставі виконавчого листа №2/214/1205/20, виданого 07.08.2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 10).

04 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 давно не навчається в ВНЗ, але аліменти з неї стягуються (а.с. 11).

08 серпня 2023 року державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Синявською С.П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №62819294, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 12).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, будучи обізнаним моментом припинення сплати позивачем аліментів у разі припинення дочкою навчання у навчальному закладі, свідомо та навмисно не повідомив про цей факт ані позивача, ані державного виконавця, з корисливих намірів продовжував отримувати аліменти, що призвело до безпідставного стягнення з позивача коштів.

ОСОБА_3 зараховано до складу студентів 1-го курсу на навчання за ступенем бакалавр з 01 вересня 2019 року. Форма навчання денна. За рахунок коштів фізичних осіб, що підтверджується копією Витягу з наказу №817су по Криворізькому національному університеті від 02.08.2019 року (а.с. 13).

Відповідно до довідки про оплату за навчання студентки ОСОБА_3 , складеної та підписаної ректором М. Ступніком та головним бухгалтером І. Леоновою, остання плата за навчання буда здійснена відповідачем 24.01.2022 року в розмірі 6 995, 00 грн. (а.с. 14).

Згідно Наказу Криворізького національного університету №696 від 11.08.2022 року ОСОБА_3 відраховано з 09 серпня 2022 року з університету за власним бажанням. Підстава: заява ОСОБА_3 з візою заст. декана (а.с. 15).

Згідно довідки про доходи №172 від 25.09.2023 року, складеною та підписаною начальником відділу освіти Т. Лавріненко та головним бухгалтером Н. Шевченко, слідує, що ОСОБА_1 працює у Криворізькій гімназії №118 КМР, обіймає посаду дефектолога. Форма працевлаштування договір ЦПХ. За період з 01.09.2022 року по 31.05.2023 року з ОСОБА_1 утримувалися аліменти в загальному розмірі 4 275,63 грн. (а.с. 17).

Згідно довідки про доходи №173 від 25.09.2023 року, складеною та підписаною начальником відділу освіти Т. Лавріненко та головним бухгалтером Н. Шевченко, слідує, що ОСОБА_1 працює у КЗ «Багатопрофільний навчально реабілітаційний центр «Довіра» КМР, обіймає посаду вчителя. Форма працевлаштування основне. За період з 01.09.2022 року по 31.08.2023 року з ОСОБА_1 утримувалися аліменти в загальному розмірі 37 639, 16 грн. (а.с. 16).

Згідно розрахунку, наданого державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Синявською С.П. слідує, що за виконавчим провадженням №62819294 за період з вересня 2022 року по травень 2023 року із заробітної плати ОСОБА_1 було стягнуто та перераховано на розрахунковий рахунок стягувача ОСОБА_2 аліменти на суму 41 914, 79 грн. (а.с. 82).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, що грошові кошти стягнуті в рамках виконавчого провадження № 62819294, отримані відповідачем без достатньої правової підстави.

Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення переплати по аліментам, стягнутими за період з 09 серпня 2022 року по 08 серпня 2023 року на утримання ОСОБА_3 , як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в розмірі 41 914, 79 грн., у зв`язку із припиненням нею навчання слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Проте, як зазначено в частині другої тієї ж статті - право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як зазначається у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Відповідно до п. п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19.

Суд враховує, що захист порушеного права забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з порушенням її прав. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди.

Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчувати страждання (моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 100-5000 євро. Так, рішенням від 27.07.2004 року по справі «Ромашов проти України», Європейський суд по правам людини присудив заявнику у відшкодування моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 регламенту суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких суд може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Право на відшкодування з урахуванням практики ЄСПЛ повинно носити ефективний характер і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже, має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вжити заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з прав людини. До того ж будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам.

При вирішенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачці в результаті зухвалої поведінки з боку відповідача була спричинена моральна шкода, яка полягає у навмисному замовчуванні факту припинення навчання дочки, що призвело до безпідставного стягнення з неї коштів, які значно зменшували її джерело існування майже цілий рік, що призвело до приниження гідності та моральних переживань.

Колегія суддів, погоджується з доводами позивачки про заподіяння їй поведінкою відповідача моральної шкоди, та вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено розмір відшкодування у сумі 2000 грн, що відповідає розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Страх Вадим Олегович залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 травня 2025 року.

Головуючий: Я.М.Бондар

Судді: В.П.Зубакова

О.І.Корчиста