КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/5074/25
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9527/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Канюка Ярослава Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року про передачу справи на розгляд іншого суду у складі судді Твердохліб Ю.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 6 808 200 грн, моральну шкоду в сумі 400 000 грн, вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року справу передано за підсудністю на розгляд до Дарницького районного суду міста Києва.

В апеляційній скарзі адвокат Канюк Я.Ю. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу районного та направити справу для продовження розгляду до того ж суду.

Зазначено, що позивачем вірно обраний саме Святошинський районний суд міста Києва в даній справі, оскільки відсутні підстави стверджувати, що спір стосується нерухомого майна, а спір щодо рухомого майна за правилами ЦПК України розглядається саме за місцем проживання відповідача.

Крім того вказано, що незалежно від того, чи йдеться про відшкодування шкоди в цілому, чи про відшкодування шкоди за будівельні матеріали, суд першої інстанції, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки самостійно змінив підсудність справи без належних доказів існування нерухомого майна (застосував ст. 30 ЦПК України). Відсутність у реєстрі інформації про зареєстрований житловий будинок за вказаною адресою означає, що спір не може розглядатися за місцезнаходженням нерухомого майна, оскільки такого майна не існує. У цій ситуації суд мав залишити справу у своєму провадженні та розглядати її за загальним правилом підсудності, передбаченим ст. 27, 28 ЦПК України. Виходячи з цього, представник відповідача вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

За частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені у пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухавала суду в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Передаючи матеріали даної цивільної справи на розгляд до Дарницького районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пожежі, яка трапилася у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально знаходиться у Дарницькому районі м. Києва.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підставах.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина першої статті 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або його основної частини.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

З урахуванням наведеного, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

При цьому, виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" надав судам роз`яснення, де зазначив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна, до якого, згідно ст. 181 ЦК України, належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, правила ст. 30 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 16 лютого 2021 року по справі № 911/2390/18, словосполучення "з приводу нерухомого майна" треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майном або певними діями, пов`язаними з цим майном. Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Отже, передаючи справу на розгляд іншого суду, суд першої інстанції правильно виходив з того, що цивільно-правовий спір фактично виник з приводу нерухомого майна - житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який пошкоджено внаслідок пожежі який й предметом розгляду якого є відшкодування завданої у зв`язку з цим шкоди.

Таким чином, висновки Святошинського районного суду м. Києва про непідсудність справи цьому суду узгоджуються з вимогами ст. 31 ЦПК України, якими врегульовано правила виключної підсудності й обґрунтовано постановлено ухвалу про передачу справи на розгляд до Дарницького районного суду міста Києва, тобто за місцем знаходження нерухомого майна, з додержанням правил виключної підсудності.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки встановленого судом першої інстанції предмету спору, чому дана належна правова оцінка, і незгоди з висновками суду першої інстанції, які є правильними, а тому підстави для застосування положень ст. 379 ЦПК України відсутні.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну адвоката Канюка Ярослава Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: