П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м. Київ

Справа № 755/21394/24

Провадження № 22-ц/824/7167/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 30 квітня 2025 року

Повний текст постанови складено 05 травня 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Саліхова В.В., Шкоріної О.І.

секретаря: Ольшевського П.М.

сторони

боржник: ОСОБА_1

заінтересована особа: Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

стягувач Акціонерне товариство «Сенс банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 січня 2025 року, постановлену у складі судді Арапіної Н.Є.,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року заявник звернулася до суду зі скаргою за участю заінтересованих осіб Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерного товариства «Сенс банк» про зобов`язання вчинити певні дії, в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час виконання виконавчого провадження № НОМЕР_4 в частині відмови у знятті арешту з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» накладеного під час примусового виконання ВП № НОМЕР_4;

- зобов`язати Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийняти рішення про зняття арешту з рахунку ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», накладеного під час примусового виконання ВП № НОМЕР_4.

Свої вимоги мотивував тим, що у провадженні Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває ВП № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/6122/12 від 14 травня 2012 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 10 жовтня 2011 року.

У межах ВП № НОМЕР_4 відділом 22 листопада 2023 року накладено арешт на кошти ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у тому числі і на рахунокIBAN№ НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк».

Згідно довідки ТВБВ № 10014/021 філії МОУ АТ «Ощадбанк від 16 серпня 2024 року за вих № 112.40/021-14/228 заявник має відкритий пенсійний рахунок IBAN № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк».

На даний рахунок зараховуються кошти пенсії у зв`язку із втратою годувальника, яка виплачується неповнолітній дочці заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із смертю її батька ОСОБА_3 ..

Кошти цієї пенсії заявник на даний час не може використовувати за їх призначенням - для матеріального утримання доньки.

26 листопада 2023 року ВП № НОМЕР_4 завершено на підставі п. 9 ч.1 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак арешт з банківського рахунку IBAN № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» відділ не зняв попри те, що заявник повідомляла відділ про те, що рахунок має спеціальний режим використання і є підстави для зняття арешту на підставі п.1 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження»

Заявник вважає накладення арешту на кошти, що є пенсією у зв`язку із втратою годувальника, неправомірним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2025 року скаргу боржника ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), АТ «Сенс банк» про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Скасовано арешт, накладений на підставі постанови Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20 січня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, з коштів боржника на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 .

В іншій частині відмовлено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення скарги в частині вимог про визнання бездіяльності Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в частині відмови у знятті арешту з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», накладеного під час примусового виконання ВП № НОМЕР_4, яка викладена у відповіді Відділу від 29 листопада 2024 року за вих. № 166655 протиправною, оскільки відмова у здійснені зняття арешту не є бездіяльністю, вимог щодо визнання неправомірною відмови про зняття арешту скаржником не заявлено.

В частині скасування арешту, накладеного на підставі постанови Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20 січня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, з коштів боржника на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи №756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) у своїй постанові від 20 квітня 2022 року дійшла висновку, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів, а тому дійшов висновку, що накладення арешту на рахунок боржника, який призначений для виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника є неправомірним, а тому підлягаю скасуванню.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Інгульським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовуючи прийняте рішення аналізує положення визначені ст. ст. 68, 70 Закону України «Про виконавче провадження» та приходить до висновку, що зазначена норма права визначає кошти, що складають пенсійне забезпечення як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

З наведених норм права суд першої інстанції вбачає, що виконавець має повноваження звернути стягнення на пенсію боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Накладення арешту на кошти, що складають пенсійне забезпечення боржника понад встановлений законом розмір для відрахувань із пенсії, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання пенсії та достойні умови життя.

З таким правовим обґрунтуваннями прийнятого рішення не можна погодитися, так як в даному випадку вимоги скаржника стосуються визнання протиправною бездіяльності відділу в частині відмови у знятті арешту з коштів та вимогою до суду прийняти рішення про зняття такого арешту, тому вказані статті закону, на яких ґрунтується винесена судом ухвала, не стосуються обставин справи та норм які регулюють правові підстави для накладення арешту на кошти боржника.

Дії та процесуальні рішення державного виконавця, щодо звернення стягнення на пенсію або заробітну плату боржника або розміру відрахувань не є предметом спору у даному випадку, а підстави накладення/зняття арешту з коштів боржника регулюються іншими положеннями Закону, які суд не враховував при винесення ухвали.

Крім того, постанова про арешт коштів боржника АТ «Ощадбанк» виконана та накладено арешт на рахунок НОМЕР_1 відкритий у вказаній банківській установі на ім`я ОСОБА_1 .. Зазначене свідчить про те, що саме банк не визначає цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Довідка, надана АТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_1 від 24.02.2021, 16.08.2024 не містить даних про спеціальний режим використання рахунку та неможливість накладення арешту й звернення стягнення на розміщені на ньому кошти.

Таким чином, всі дії щодо накладення арешту на кошти боржника вчинені державним виконавцем з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Тому, на думку відділу, саме дії/бездіяльність АТ «Ощадбанк» та наявність правових підстав з приводу накладення арешту на рахунок НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_1 повинно було розглядатися судом першої інстанції.

У відзиві на апеляцій скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Павлюк С.О. вказує про те, що утримання під арештом коштів пенсії Боржника на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 на підставі постанови Відділу ДВС від 20 січня 2020 року у ВП № НОМЕР_4 порушує конституційне право Боржника та її дитини на забезпечення у разі втрати годувальника та не відповідає засадам виконавчого провадження щодо справедливості, неупередженості та об`єктивності; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, передбачених п. 5, 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження». Підстави для задоволення апеляційної скарги Відділу ДВС на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09.01.2025 у цивільній справі №755/21394/24 за скаргою Боржника за участю заінтересованих осіб Відділу ДВС, Акціонерного товариства «Сенс банк» відсутні, ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку представник Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Тарасенко К.В. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Павлюк С.О. в режимі відеоконференцзв`язку проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до п.п. 1.3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції повністю зазначеним вимогам не відповідає.

Встановлено, що у провадженні Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/6122/12 від 14 травня 2012 року, виданого Дніпровський районним судом м. Києва на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 10 жовтня 2011 року (т.1 а.с. 15-22).

20 січня 2020 року заступником начальника відділу Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у ВП № НОМЕР_4 винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення заборгованості, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (т.1 а.с. 19).

Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 24 лютого 2021 року на ім`я ОСОБА_1 відкрито пенсійний рахунок № НОМЕР_1 для зарахування пенсії у зв`язку з втратою годувальника (т.1 а.с. 24).

Згідно листа Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29 листопада 2024 року № 166655 відповідно до заяви боржника ОСОБА_1 про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій від 25.05.2023 державним виконавцем, керуючись пунктом 102 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», розділом XIX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (із змінами) винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій НОМЕР_3 та направлено до Акціонерного товариства «Універсал банк» до виконання. Підстави для винесення постанови про зняття арешту з майна(коштів) боржника відсутні (т.1 а.с. 27-28).

Звертаючись зі скаргою до суду скаржник обгрунтовував її тим, що згідно довідки ТВБВ № 10014/021 філії МОУ АТ «Ощадбанк від 16 серпня 2024 року за вих № 112.40/021-14/228 заявник має відкритий пенсійний рахунок IBAN № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк».

На даний рахунок зараховуються кошти пенсії у зв`язку із втратою годувальника, яка виплачується неповнолітній дочці заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із смертю її батька ОСОБА_3 ..

Кошти цієї пенсії заявник на даний час не може використовувати за їх призначенням - для матеріального утримання доньки.

26 листопада 2023 року ВП № НОМЕР_4 завершено на підставі п. 9 ч.1 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак арешт з банківського рахунку IBAN № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» відділ не зняв попри те, що заявник повідомляла відділ про те, що рахунок має спеціальний режим використання і є підстави для зняття арешту на підставі п.1 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження»

Заявник вважає накладення арешту на кошти, що є пенсією у зв`язку із втратою годувальника, неправомірним.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією бо бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст.. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до статті 129 - 1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом статей 1, 5 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (стаття 56 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20, провадження № 14-218цс21, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, та зазначила, що «у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів».

Зі змісту скарги на дії/бездіяльність Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 фактично оскаржує дії Відділу державної виконавчої служби під час виконання виконавчого провадження № НОМЕР_4 в частині відмови у знатті арешту з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» накладеного під час примусового виконання ВП № НОМЕР_4.

Встановлено, що ОСОБА_1 надала державному виконавцю Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) підтверджуючі документи про те, що арешт було накладено на кошти, які є її пенсійними виплатами, що розміщені на рахунку, призначеному для зарахування пенсійних виплат, однак приватний виконавець в порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII арешт з грошових коштів не зняла.

У матеріалах виконавчого провадження є довідка АТ «Державний ощадний банк», з якої випливає, що рахунок № НОМЕР_1 відкритий для зарахування пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Разом з цим, листом Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29 листопада 2024 року № 166655, представнику ОСОБА_1 - адвокату Павлюк Н.І. відмовлено в задоволенні заяви, зокрема в скасуванні арешту з рахунків, оскільки відсутні підстави, передбачені ст. 59 Закону № 1404-VIII, та роз`яснено, що у разі незгоди остання може оскаржити рішення в судовому порядку.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що підстав для задоволення скарги щодо визнання бездіяльності Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в частині відмови у знятті арешту з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», накладеного під час примусового виконання ВП № НОМЕР_4 відсутні, є помилковим.

Відповідно до частин 1,4, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі представник Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не посилалося на незаконність ухвали суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні скарги про визнання протиправною бездіяльність Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час виконання виконавчого провадження № НОМЕР_4 в частині відмови у знатті арешту з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» накладеного під час примусового виконання ВП № НОМЕР_4.

Але, враховуючи вимоги ст.ст. 13, 263,367 ЦПК України, судова колегія вважає за можливе вийти за межі апеляційної скарги та скасувати ухвалу суду в цій частині, оскільки суд першої інстанції розглянув ці вимоги з порушенням вимог процесуального закону.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що довідка, надана АТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_1 від 24.02.2021, 16.08.2024 не містить даних про спеціальний режим використання рахунку та неможливість накладення арешту й звернення стягнення на розміщені на ньому кошти не заслуговують на увагу, оскільки в довідці чітко зазначено, що в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 відкрито пенсійний рахунок № НОМЕР_1 для зарахування пенсії у зв`язку з втратою годувальника, однак Інгульським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII арешт з грошових коштів не знято.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд вважає, що дійшовши вірного висновку про задоволення скарги в частині скасування арешту, накладеного на підставі постанови Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20 січня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, з коштів боржника на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 , суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, невірно оцінив доводи та виходив із помилкових мотивів.

Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухала суду скасуванню, а скарга ОСОБА_1 задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови у знятті арешту з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк».

Скасувати арешт, накладений на підставі постанови Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20 січня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, з коштів боржника на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: В.В. Саліхов

О. І. Шкоріна