Житомирський апеляційний суд
Справа №278/898/25 Головуючий у 1-й інст. Мокрецький В. І.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Шевчук А.М., Борисюка Р.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/898/25 за поданням приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення документа, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 07 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді Мокрецького В.І. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Є.О. звернулася до суду з поданням, у якому просила тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до погашення заборгованості за виконавчим документом.

В обґрунтування подання зазначала, що у неї на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №70992804, до складу якого входить 9 виконавчих проваджень, за якими ОСОБА_1 ухиляється від сплати заборгованості. Коштів на виявлених рахунках боржника у банківських установах в розмірі достатньому для задоволення вимог стягувача не виявлено. Боржник офіційно ніде не працює, пенсію не отримує. Стверджує, що боржник фактично ігнорує законні вимоги приватного виконавця та ухиляється від виконання рішення суду. Звертає увагу на те, що рішення суду до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, мало того вільно виїжджає за межі України, не вживаючи заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. Враховуючи викладене просила подання задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 07 березня 2025 року подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 без вилучення його паспорта для виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання приватного виконавця Волкової Є.О.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. Звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що боржнику було відомо про наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення з нього коштів, що виключає ухилення від невиконання рішення суду, наявності в його діях/бездіяльності умислу. Вказує, що приватним виконавцем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язання за рішеннями суду. Також зазначає, що судом першої інстанції не було витребувано матеріали виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 07 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. знаходиться зведене виконавче провадження №70992804 з примусового виконання наступних виконавчих документів:

- судовий наказ №295/3671/18 від 07.05.2021, виданий Житомирським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з центрального опалення квартири АДРЕСА_1 в період з 01.05.2015 по 01.03.2018 в розмірі 42 204 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» судовий збір в розмірі 176 грн.;

- судовий наказ №278/2743/15-ц від 02.12.2015, виданий Житомирським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за надані послуги з центрального опалення в розмірі 10 971,06 грн та судового збору в розмірі 121,80 грн.;

- виконавчий лист №274/1034/23 від 01.05.2023, виданий Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Бердичівтеплокомуненерго» 894,67 грн витрат по сплаті судового збору;

- виконавчий лист №274/1034/23 від 01.05.2023, виданий Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Бердичівтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.01.2019 по 01.01.2023 в сумі 37 042,17 грн.;

- виконавчий лист №278/6245/23 від 03.05.2023, виданий Житомирським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 15 000 Євро та 3% річних в розмірі 866,71 дол США;

- виконавчий лист №278/2567/22 від 03.02.2023, виданий Житомирським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради судовий збір у сумі 2481,00 грн.;

- виконавчий лист №278/2567/22 від 03.02.2023, виданий Житомирським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії в розмірі 89 953,00 грн.;

- виконавчий лист №2782122/22 від 08.05.2023, виданий Житомирським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 231 858,00 дол США (що станом на дату відкриття виконавчого провадження 10.05.2023, згідно офіційного курсу НБУ (36,5686 грн) становить 8 478 722,45 грн.;

- виконавчий лист №2782122/22 від 08.05.2023, виданий Житомирським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судові витрати за розгляд справи в розмірі 12 405,00 грн.

Задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. суд першої інстанції виходив з того, що у ході здійснення виконавчих дій приватний виконавець здійснювала заходи щодо виконання рішень судів про стягнення коштів, однак боржник не вчиняв заходів, які вимагалось, що створює перешкоди для його виконання. Зокрема, боржником не подано декларації про власні доходи, не надано у розпорядження виконавця наявне рухоме майно.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно пункту 5 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб) - до виконання зобов`язань.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (зі змінами та доповненнями), встановлений порядок звернення державного/приватного виконавця з поданням до суду щодо обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в`їзду в Україну у разі невиконання боржником своїх зобов`язань.

Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Таким чином, порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано чинним законом на день його вирішення.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок повністю або частково у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Положеннями статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Право державного/приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положення ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України.

Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання свого зобов`язання.

При цьому, саме по собі невиконання рішення суду не є належною підставою для застосування до боржника - фізичної особи обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки має бути доведено саме ухилення такої особи від його виконання, тобто вчинення умисних дій.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів не відповідає вимогам законодавства.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені законом саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує приватний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У справі, що переглядається встановлено, що звертаючись до суду з поданням, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Є.О. обґрунтовує таке подання тим, що в неї на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження ЗВП №70992804, до складу якого входить 9 виконавчих проваджень, боржником у яких є ОСОБА_1 .

При цьому, доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов`язків по сплаті боргу та його намірів ухилятися від виконання покладених на нього зобов`язань, приватним виконавцем не надано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що долучені до подання копії матеріалів виконавчого провадження не свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішеннями обов`язків у виконавчих провадженнях в розумінні ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, надані копії документів виконавчого провадження не містять належних доказів про ухилення боржника від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

У матеріалах справи відсутні докази того, що боржник ухиляється від явки до приватного виконавця на його вимогу; не надає пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи в інший спосіб порушує вимоги законодавства про виконавче провадження.

Також подання приватного виконавця не містить доказів того, що було вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боржником суми боргу.

Більше того, в матеріалах подання відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що боржник взагалі був обізнаний про наявність відкритих виконавчих проваджень і необхідність погашення боргу.

Зважаючи на предмет розгляду даної категорії справ, саме приватний виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні, оскільки сама по собі наявність в провадженні приватного виконавця на виконанні виконавчих листів, не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

При цьому, у п. 49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі «Напияло проти Хорватії» п. п. 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (справа «Луордо проти Італії» п.96, справа «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» п. 35, справа «Рінер проти Болгарії» п. 121, справа «Стецов проти України п. 32).

Отже, ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Тобто, для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.

З урахуванням вимог ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що приватним виконавцем до подання не було долучено жодних належних доказів, які б давали підстави вважати, що боржник ОСОБА_1 у зведеному виконавчому провадженні ухиляється від виконання судових рішень, сам факт не виконання в добровільному порядку рішень судів, не може вважатися ухиленням від виконання чи перешкоджанням в їх виконанні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. є необґрунтованим, а відтак висновок суду першої інстанції про його задоволення з огляду на надані суду письмові докази є передчасним.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції необґрунтовано вказав про доведеність приватним виконавцем факту ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання покладених на нього рішеннями суду зобов`язань, адже доводів на підтвердження наявності вказаних обставин подання приватного виконавця не містить, як і не містить інформації про наявність намірів у скаржника залишити межі України саме з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань.

Приватний виконавець лише вказав про факт невиконання боржником у зведеному виконавчому провадженні зобов`язань та про те, що вжиті у ході здійснення виконавчого провадження заходи не призвели до фактичного виконання обов`язків ОСОБА_1 , що саме по собі не є самостійною підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів доходить висновку, що, задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції не навів мотивів, які свідчать про винну поведінку ОСОБА_1 як боржника у зведеному виконавчому провадженні, а тому дійшов передчасного висновку про наявність передбачених законом підстав для обмеження останнього у праві виїзду за межі України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи заслуговують на увагу та є підставними, а відтак суд першої інстанції дійшов невірного висновку про задоволення подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 07 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення документа до виконання ним зобов`язання по сплаті боргу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 12 травня 2025 року.

Головуючий

Судді