Справа № 588/1730/24
Провадження № 2/588/70/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Огієнка О.О., за участю секретаря судових засідань Гаврилович Я.Д., представника відповідачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Представниця ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» Чайка І.В. у вересні 2024 року звернулася до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 02.04.2024 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 02.04.2024-100002635, відповідно до якого відповідачці був наданий кредит у розмірі 8000,00 грн строком на 62 дні з умовою сплати відсотків за ставкою «Економ» у розмірі 2% на день та за ставкою «Стандарт» у розмірі 2,5% на день за користування кредитом.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконує у зв`язку із чим станом на 05.09.2024 утворилася заборгованість у розмірі 22760,00 грн, яка складається із наступного: заборгованості по тілу кредиту- 8000,00 грн; заборгованості по процентам 11160,00 грн; неустойка 3600,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, представниця позивача просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 02.04.2024-100002635 від 02.04.2024 у розмірі 22760,00 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою суду від 17.09.2024 було відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

27.01.2025 представник відповідачки Сумцов Є.С. подав додаткові пояснення по справі у яких зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження дійсного зарахування кредитних коштів на банківські рахунки відповідачки, яка заперечує перерахування їй коштів. Також позивачем не доведено фактичного користування відповідачкою кредитними коштами. Крім того, вимоги позивача про стягнення з відповідачки неустойки є необґрунтованими, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», неустойка (штраф, пеня) сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання за такими договорами, підлягає списанню кредитодавцем. Тому представник відповідачки просив суд відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею судові витрати.

Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, але в позовній заяві зазначила, що просить суд проводити розгляд справи без її участі.

Представник відповідачки у судовому засіданні проти позову заперечив та з урахуванням доказів наданих АТ КБ «ПриватБанк» щодо зарахування коштів на рахунок відповідачки просив суд відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення неустойки.

Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи із такого.

Судом установлено, що 02.04.2024 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_2 шляхом підписання заявки та пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) був укладений кредитний договір № 02.04.2024-100002635, відповідно до якого відповідачці був наданий кредит у розмірі 8000,00 грн строком на 62 дні з умовою сплати відсотків: за ставкою «Економ» у розмірі 2% на день за користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду (31 день); за ставкою «Стандарт» у розмірі 2,5% на день за користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Також сторонами була узгоджена неустойка в розмірі 200 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (а.с. 12-13).

Зазначений договір був укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідним електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Отже, зі змісту договору, вбачається, що у ньому визначені основні істотні мови, характерні для таких видів договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальниця ОСОБА_2 погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання нею цього договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

На виконання умов вказаного договору позичальниці ОСОБА_2 02.04.2024 було перераховано кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн (а.с. 9, 67-68).

Отже, позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачці кредит.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Всупереч умов кредитного договору відповідачка не виконала свої зобов`язання, внаслідок чого, згідно розрахунку позивача, станом на 05.09.2024 утворилася заборгованість у розмірі 22760,00 грн, яка складається з наступного: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн; заборгованості по процентам у розмірі 11160,00 грн; неустойка 3600,00 грн (а.с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б спростовували установлені судом обставини на підставі доказів наданих стороною позивача, відповідачем не надано.

Враховуючи установлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства, зважаючи на те, що відповідачкою належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками підлягає задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачки неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором зважаючи на таке.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Таким чином, нарахована позивачем неустойка в розмірі 3600 грн підлягає списанню позивачем, як кредитодавцем.

Відтак, позовні вимоги ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені на 84,18%, отже витрати позивача на оплату судового збору мають бути стягнуті з відповідачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що враховуючи сплачену суму судового збору становить 2039,18 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача понесених відповідачкою судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6500,00 грн, суд враховує таке.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідачки у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 17.01.2024; додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 17.01.2024; ордер на надання правової допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 17.01.2025; акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 29.01.2025; фіскальний чек від 29.01.2025 про перерахування відповідачкою адвокату Сумцову Є.С. коштів за надання правової допомоги в розмірі 6500,00 грн (а.с. 36-40).

Указані докази підтверджують факт понесення ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 6500,00 грн.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Дослідивши надані представником відповідачки докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що заявлений представником відповідачки розмір витрат на правничу допомогу є завищеним зважаючи на таке.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 29.01.2025, адвокатом Сумцовим Є.С. на виконання умов договору про надання правової допомоги від 17.01.2025 було проведено: консультацію щодо спору, вивчення та юридичний аналіз чинного законодавства та судової практики у сфері стягнення кредитної заборгованості, узгодження правової позиції по справі з клієнтом, ознайомлення з матеріалами позову, підготовка письмових пояснень на що витрачено 4 год., а вартість робіт склала 4000 грн; ознайомлення з матеріалами позову та судової справи за допомогою системи «Електронний суд» на що витрачено 1 год., а вартість робіт склала 1000 грн; представництво інтересів клієнта у судовому засіданні на що витрачено 1 год., а вартість робіт склала 1000 грн; підготовка заяви про розподіл судових витрат на що витрачено 0,5 год., а вартість робіт склала 500 грн.

Дана справа відноситься до категорії малозначних та щодо вирішення спорів про стягнення заборгованості за кредитним договором наявна стала судова практика, тому вивчення та юридичний аналіз чинного законодавства та судової практики у сфері стягнення кредитної заборгованості, враховуючи професійну підготовку адвоката, який є фахівцем у галузі права, не становить складності. Також позовна заява є незначною за обсягом, а додані до неї документи є стандартними для такої категорії спорів. Крім того, заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.

Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне визначити суму відшкодування витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу в даній справі у розмірі 5000 грн.

Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.

За таких обставин, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру позовних вимог у задоволенні яких позивачеві відмовлено (15,82%), що становить 791 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, зважаючи не те, що в даній справі позов задоволено частково та більшу суму судових витрат покладено на відповідачку, тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідачку сплатити різницю судових витрат у розмірі 1248,18 грн, звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись вимогами статей 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 272, 268, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 02.04.2024-100002635 від 02.04.2024 у розмірі 19160 (дев`ятнадцять тисяч сто шістдесят) грн 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» кошти на відшкодування судових витрат у розмірі 1248 (одна тисяча двісті сорок вісім) грн 18 коп.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», адреса місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, 01032, ;

відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя О. О. Огієнко