Справа № 145/2187/24
Провадження № 2/145/279/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2025 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Патраманського І.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Кушко А.О.

позивачки ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)

представника позивачки Любченко Т.С. (в режимі відеоконференції)

відповідачки Хмарської А.М. (в залі судових засідань)

представника відповідачки Литвин В.В. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

в інтересах якої діє адвокат - Любченко Тетяна Сергіївна,

до

ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

в інтересах якої діє адвокат - Литвин Валентина Василівна,

про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

19.12.2024 до Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

В позовній заяві позивачка просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою та розташованим на ній будинком з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 шляхом надання постійного безперешкодного доступу ОСОБА_1 до земельної ділянки та розташованим на ній будинком з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 та прибрати з території земельної ділянки собак. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 набув у власність в порядку спадкування 1/2 частки майна у АДРЕСА_3 , а саме частину земельної ділянки та розташованого на ній будинку з надвірними спорудами. Вказане майно було набуте ОСОБА_3 в порядку спадкування за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 матір`ю ОСОБА_4 . Інша частина спадкового майна в розмірі 1/2 частки була набута у власність ОСОБА_5 , сестрою ОСОБА_3 . Після оформлення спадщини та правовстановлюючих документів на спадкове майно, зокрема на 1/2 частини земельної ділянки та розташованого на ній будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 , її батько ОСОБА_3 намагався реалізувати свої права власника на користування та розпорядження майном. Однак, внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 та її доньки ОСОБА_2 , її батько не міг реалізувати свої права власника на користування та розпорядження майном. Дане твердження зумовлено тим, що приблизно у 2006 році в будинок заселились ОСОБА_5 з дочкою ОСОБА_2 та зятем ОСОБА_6 . Після заселення в будинок, незважаючи на те, що її батькові належала частина як будинку так і земельної ділянки, в будинок ніхто його не пускав, а на прибудинковій території будинку була поселена собака, яка нікого на двір не пускала. Її батько, ОСОБА_3 , неодноразово звертався, як до ОСОБА_5 , так і до її дочки ОСОБА_2 з проханнями не чинити перешкоди у користуванні спільним майном та забезпечувати, як належну експлуатацію, так і збереження спільного будинку. Крім того, її батько, ОСОБА_3 неодноразово звертався, як до ОСОБА_5 так і до її дочки, ОСОБА_2 з пропозиціями викупити його частину та самостійно розпоряджатися майном, однак всі звернення та пропозиції були проігноровані. А будинок з надвірними спорудами, а також земельна ділянка лише захаращувались, що призвело до погіршення стану, як будинку так і земельної ділянки з надвірними спорудами.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і позивачка, як законна спадкоємиця за законом за батьком, набула право власності на 1/2 частини земельної ділянки та розташованого на ній будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 . Однак, після смерті її батька, ОСОБА_5 разом із її дочкою ОСОБА_2 не припинили чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, а саме земельною ділянкою та розташованим на ній будинком з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 , що зумовило звернення із даним позовом.

Позивачка зауважує на тому, що ОСОБА_5 разом із її дочкою ОСОБА_2 фактично використовують ті самі методи задля не допуску її до майна, які ними використовувались задля не допуску до майна її батька, зокрема виведено на двір собак, через яких не можна потрапити, як у двір, так і будинок.

Позивачка звертає увагу суду на те, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а в будинку залишилась хазяйнувати ОСОБА_2 , яка продовжує чинити перешкоди у користуванні будинком, а тому вважає, що належним відповідачем у даній справі є ОСОБА_2 .

Зважаючи на те, що їй чиняться перешкоди у користуванні майном, а саме не допуск на земельну ділянку та не допуск в розташований на ній будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 , позивачка вважає за доцільне просити суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою та розташованим на ній будинком з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 шляхом надання постійного безперешкодного доступу їй до земельної ділянки та розташованим на ній будинком з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 , а також, прибрати з території собак, які також чинять перешкоди у користуванні земельною ділянкою та розташованим на ній будинком з надвірними спорудами.

24.12.2024 ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном залишено без руху.

30.12.2024 на виконання ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.12.2024 до суду надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 31.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи суд вирішив проводити за правилами загального позовного провадження. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами заяв по суті справи.

28.01.2025 представником відповідача адвокатом Литвин В.В. на адресу суду надіслано відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити повністю у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати.

В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідачка заперечує проти позову в повному обсязі, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим з огляду на наступне.

У позовній заяві позивачка ОСОБА_1 стверджує, що відповідачка ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні її нерухомим майном, що розташоване у АДРЕСА_3 саме: 1/2 частки земельної ділянки та розташованого на ній будинку з надвірними спорудами. На підтвердження вказаних доводів до позову додано наступні докази: копію претензії ОСОБА_3 до ОСОБА_5 №1 від 19.08.2023 з копією конверту з відміткою про повернення листа від 21.09.23; копія протоколу опитування ОСОБА_7 ; копію протоколу опитування ОСОБА_8 ; копія довідки за №1349/02-09; фотографії будинку. Представник відповідачки звертає увагу суду, що жодний із наданих доказів не містить доказової інформації, яка б доводила наявність обставин, що мають значення для вирішення цієї справи, зокрема щодо вчинення перешкод позивачці у користуванні та розпорядженні майном. Жодних доказів на підтвердження того, що відповідачкою чиняться перешкоди у користуванні позивачкою ОСОБА_1 майном, матеріали позовної заяви не містять. Претензія ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , копія довідки за №1349/02-09 та фотографії будинку жодним чином не доводять, що відповідачка ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні позивачкою ОСОБА_1 її майном. Щодо протоколів опитування, то тільки суд повинен усно та безпосередньо досліджувати докази, а свідок підлягає приведенню до присяги. Опитування не може бути визнано належним доказом.

Відповідачка ОСОБА_2 дійсно користується нерухомим майном, що розташоване у АДРЕСА_3 . Співвласником даного майна була її мати ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наразі позивачка подала заяву про вступ у спадщину та чекає спливу 6- ти місячного строку для вступу у спадщину. Оскільки позивачка до смерті матері користувалася даним майном та є єдиною спадкоємицею своєї матері, то планує і в подальшому користуватися цим майном, а саме 1/2 частки земельної ділянки та розташованого на ній будинку з надвірними спорудами. Однак, відповідачка ОСОБА_2 жодним чином не перешкоджає позивачці ОСОБА_1 у її користуванні даним майном. Не було жодного факту, щоб позивачка приїжджала до будинку, а її туди не впускали.

Зважаючи на вищевикладене, позивачкою не надано доказів, які б доводили позовні вимоги та не доведено, що відповідачка яким-небудь чином перешкоджає їй в користуванні 1/2 частки земельної ділянки та розташованого на ній будинку з надвірними спорудами. Більше того, якщо спільне використання нерухомого майна для позивачки є неможливим, то відповідачка не заперечує проти викупу її частки у даному нерухомому майні за його оціночною вартістю, визначеною відповідно до вимог чинного законодавства.

03.02.2025 на адресу суду від представника позивачки адвоката Любченко Т.С. надійшла відповідь на відзив, в якому остання просить задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування майном. У відповіді на відзив представник позивачки зазначила:

1. Щодо ненадання позивачем доказів вчинення перешкод у користуванні майном з боку відповідача. До позовної заяви позивачем надано докази, що підтверджують фактичні дані, що містяться в описовій частині позовної заяви та стосуються вчинення дій з боку відповідача, що унеможливлює користування позивачкою своїм майном, що за адресою: АДРЕСА_3 (надалі спільна власність). Так, зокрема, позивач у заяві до суду зазначає про те, що з 2006 року відповідачка разом з родиною почала користуватися спільною власністю. Постійне перебування на території спільної власності собаки породи «Алабай» вже створює умови, за яких позивач не лише не має можливості використовувати будинок, а й потрапити на земельну ділянку. Так, відповідно до Закону України «Про захист тварин від жорсткого поводження», а саме ст. 9 передбачено, що домашніх тварин дозволяється утримувати у квартирах, де проживає кілька сімей лише за письмовою згодою всіх мешканців квартири. При цьому, не дозволяється утримувати домашніх тварин у місцях загального користування. Серед переліку небезпечних порід собак, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1164, є алабай (вівчарка середньоазіатська). Отже, собака, що знаходиться на території спільної власності, відноситься до небезпечних порід собак, що вже створює умову, за якою позивач не може користуватися своєю власністю, дозвіл на присутність такої собаки остання не надавала.

Серед іншого, такий факт доведено опитуванням свідків, про допит яких скеровано до суду відповідне клопотання, а отже такі свідки мають бути заслухані безпосередньо судом. Протоколи опитувань долучено до суду виключно з інформаційною метою, адже при розгляді клопотання Позивача про допит таких свідків під час судового розгляду, суд зможе переконатися у томі, що заявлені свідки дійсно володіють інформацією, що має відношення до предмету позову.

З урахуванням викладеного, звертає увагу суду на ту обставину, що відповідачка користується повноцінно спільною власністю та чинить перешкоди у користуванні своєю часткою позивачем.

2. Щодо наміру відповідача викупу частки майна позивача. Такий аргумент не відноситься до предмету спору у справі. Позивач не має наміру продавати свою частку у спільній власності (земельна ділянка та розташований на ній будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 ) та не заперечує проти викупу частки відповідача.

Відзив відповідача ґрунтується на недоведених обставинах. Належних доказів щодо можливості користування своїм майном позивачкою відповідачем не надано. Будь-яких інших обґрунтувань відзив не містить, у зв`язку з чим просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити з підстав, викладених в позовній заяві та на підставі досліджених в судовому засіданні доказів.

В судовому засіданні представник позивача Любченко Т.С. позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити з підстав, викладених в позовній заяві та на підставі досліджених в судовому засіданні доказів.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що вона не чинить жодних перешкод у користуванні позивачкою своїм майном, позивачку вона бачила в селищі Тиврів дуже рідко, зокрема, близько 2 разів на рік у весняно - осінній період під час посадки городу та збирання врожаю. Відповідачка зазначила, що дійсно утримує собаку породи середньо-азійська вівчарка, яка з`явилась у неї у 2022 році. Для її утримання облаштувала у дворі будинку вольєр. Претензію ОСОБА_3 ні вона, ні її мати не бачили. Безпосередньо до неї позивачка зверталась лише одного разу, коли їй необхідно було оформити документи на належну їй частку будинку після смерті батька та привести до будинку спеціаліста БТІ. В той час вона забрала з двору собаку. Більше з приводу користування будинком та земельною ділянкою позивачка до неї не зверталась. Вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_9 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачкою не доведено, що їй чиняться будь-які перешкоди у користуванні належним їй майном. Просить суд стягнути з позивачки понесені відповідачкою витрати на правову допомогу, зазначивши до закінчення судових дебатів, що докази на обґрунтування таких витрат подасть окремо.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_7 показала, що вона є сусідкою ОСОБА_2 . З позивачкою і відповідачкою знайома з дитинства. З позивачкою перебуває в гарних відносинах, з відповідачкою в недобрих стосунках. Підтверджує, що в подвір`ї, де проживає ОСОБА_2 , часто знаходиться собака породи "Алабай". Позивачка 2 рази приїжджала в с-ще Тиврів. Їй відомо про випадки, коли батько позивачки не міг потрапити до будинку, зокрема, позатої осені.

Свідок ОСОБА_8 показала, що у вересні 2019 батько позивачки приїхав в Тиврів, а його сестра не пускала до обійстя. Відповідачкою в будинку утримується собака великої породи, собака вибігає з будинку, перебуваючи в дворі будинку без нагляду і прив`язі. Про наявність вольєра їй невідомо. Після смерті батька позивачку в селищі Тиврів бачила 3 рази.

Дослідивши заяви по суті справи, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вислухавши доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 є власницею 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , а також 1/2 частки земельних ділянок площею 0,15 га кадастровий номер :01:008:0115 та площею 0,1934 га кадастровий номер :01:008:0116, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвами на право на спадщину за законом від 12.09.2024 серії НТН № 945017, серії НТН № 945018, серії НТН № 945019 та витягами з державного реєстру речових прав від 12.09.2024 № 394722258, № 394722353, № 394722912 (а.с. 18-23).

Як слідує з технічного паспорту на вказаний житловий будинок - домоволодіння складається з одного житлового будинку, у якому наявні 3 окремі житлові кімнати, веранда, санвузол, кухня, коридор, а також літньої кухні із сараєм та погрібом (а.с. 25-28).

Документального підтвердження належності іншої частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , матеріали справи не містять.

Водночас, із заяв по суті справи, а також тверджень, доводів та заперечень, наданих позивачкою та відповідачкою в судовому засіданні, показів свідків встановлено, що на час розгляду справи у суді, нерухомим майном та земельними ділянками, розташованими за адресою: АДРЕСА_3 , користується відповідачка ОСОБА_2 , оскільки її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , належала інша 1/2 частина спірного нерухомого майна, а вона є її єдиною спадкоємицею (а.с. 1-5, 81-83, 94-95).

Сторони визнають, що на утриманні відповідачки ОСОБА_2 перебуває собака породи середньо-азійська вівчарка (Алабай).

Згідно показів свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 собака породи алабай утримується відповідачкою ОСОБА_2 в будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Часто собака перебуває у дворі будинку без нагляду.

Суд не приймає до уваги інших поданих позивачкою доказів та показів, наданих свідками, оскільки, за результатами їх оцінки судом встановлено, що вони не стосуються спору між позивачкою і відповідачкою, а характеризують взаємовідносини з приводу користування нерухомим майном між померлим батьком позивачки та його померлою сестрою, тобто матір`ю відповідачки.

Надаючи правову оцінку дослідженим доказам з точки зору належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності наявних у справі доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального і процесуального права, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень статей 76 - 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з положеннями статей 78 - 80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників..

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом способом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з положеннями ч. 1-4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частинами 1, 2, 4 ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною 2 статті 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з утриманням службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Кабінет Міністрів України 10 листопада 2021 року ухвалив постанову № 1164, якою затвердив офіційний перелік небезпечних порід собак. До переліку небезпечних порід собак внесено, серед інших, собак породи вівчарка середньоазіатська (алабай, вовкодав середньоазіатський).

Відповідно до абзацу 2 ч. 7 ст. 9 Закону України Про захист тварин від жорстокого поводження дозволяється утримувати домашніх тварин - у квартирах, де проживає кілька сімей, - лише за письмовою згодою всіх мешканців квартири. При цьому не дозволяється утримувати домашніх тварин у місцях загального користування.

Частиною 8 статті 9 Закону України Про захист тварин від жорстокого поводження визначено, що фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Висновки суду за результатами розгляду спору.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею 1/2 частини житлового будинку та земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 . Користувачем зазначеного будинковолодіння, станом на час розгляду в суді цієї справи, є відповідачка ОСОБА_2 , яка утримує на території домогосподарства собаку породи середньо-азійська вівчарка (алабай), яка утримується в будинку та вільно пересувається територією домогосподарства. Письмову згоду на утримання на території даного домогосподарства будь-яких домашніх тварин, у тому числі собак, позивачка не надавала. Таким чином, позивачка вважає, що відповідачкою чиняться перешкоди у вільному користуванні належним їй нерухомим майном. Відповідачка заперечує, що нею чиняться будь-які перешкоди у користуванні позивачкою своїм майном.

Суд за результатами розгляду даного спору дійшов наступного висновку.

В Україні закріплено непорушність права власності. Ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. Право власності здійснюється власником відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Перелік небезпечних порід собак включає породи, що мають виражені охоронні інстинкти, потужну фізичну силу або особливості поведінки, які за відсутності належного контролю можуть становити небезпеку для людей та інших тварин. Заведення таких пород собак покладає на їх власника відповідальність за їх належне утримання, а також дотримання прав і законних інтересів інших осіб, пов`язаних з утриманням джерела підвищеної небезпеки.

Перебування у будинку та на території спільного домоволодіння належної одному із співвласників та користувачів цього нерухомого майна собаки породи середньо-азійська вівчарка (алабай), яка віднесена до небезпечних порід собак, утримання якої відбувається без погодження з іншим співвласником нерухомого майна у спільному будинку та на спільній території, на переконання суду, безперечно створює труднощі іншому співвласнику цього майна у безперешкодному користуванні належним йому майном, зумовлює необхідність погодження із користувачем будинку та власником собаки можливість використання власного майна, що є порушенням принципу непорушності права власності.

Суд не сприймає твердження відповідачки про те, що вона не чинить перешкод у користуванні позивачкою належним їй майном, оскільки перебування на території спільного домогосподарства собаки небезпечної породи вже є перешкодою у вільному користуванні позивачкою належним їй нерухомим майном.

Крім цього, суд вважає не вартими уваги твердження відповідачки про те, що позивачка до неї зверталась лише одного разу щодо можливості зайти до домоволодіння та привести спеціаліста БТІ, що їй було забезпечено, більше позивачка до неї не зверталась, а відтак перешкоди у користуванні майном відсутні, оскільки власник майна вільно користується своїм майном незалежно від волі інших осіб, у тому числі інших співвласників, і не повинен погоджувати з будь-ким час, коли він може це майно використовувати.

Отже, за результатами розгляду цієї справи суд дійшов переконання, що відповідачкою створено перешкоди для вільного безперешкодного користування позивачкою належним їй майном, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат:

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду із позовною заявою позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджено квитанцією № 8801-5820-0477-5871 від 27.12.2024. Доказів на понесення інших судових витрат матеріали справи не містять.

Враховуючи висновок суду про повне задоволення позовних вимог з відповідачки слід стягнути на користь позивачки 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 2-5, 10-13, 76-82, 133, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) не чинити перешкоди ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у користуванні земельною ділянкою та розташованим на ній будинком з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 шляхом надання постійного безперешкодного доступу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до земельної ділянки та розташованого на ній будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 , та прибрати з території земельної ділянки собаку.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 травня 2025 року.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

Суддя Патраманський І. І.