КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/2818/23
Провадження № 2/488/156/25
РІШЕННЯ

Іменем України

09.05.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання Авдєєвій К.Р.,

за участю представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним)

адвоката Маркіна С.І.,

представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) адвоката

Павленко Н.М.,

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та зустрічним позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , де третьою особою є Корабельний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 р. позивач за первісним позовом, ОСОБА_2 , звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, в якій просила суд усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення з цієї квартири ОСОБА_1 . Стягнути з відповідача судові витрати пов`язані з розглядом даної справи.

29.09.2023 р. на адресу Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження, в якій позивач просить суд встановити факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , № 848 від 17.09.2009 року, складеного відділом ДРАЦС Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, в графі «батько» змінити прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Ухвалою суду від 03.10.2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.

В обґрунтування первісного позову позивач ОСОБА_2 зазначила, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 з 14 травня 2020 року. Разом із чоловіком вони проживали у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності чоловіку позивачки за первісним позовом - ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, і позивач за первісним позовом, ОСОБА_2 , є спадкоємицею першої черги за законом після смерті чоловіка.

Вказала, що у зв`язку з військовою агресією рф, вона була змушена покинути домівку та переїхати до більш безпечного місця. Коли позивач за первісним позовом повернулася додому у квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в якій раніше проживала з чоловіком ОСОБА_5 , вона не змогла потрапити до квартири, оскільки хтось самовільно змінив замки до квартири. По даному факту позивач звернулася до Відділення поліції №3 МРУП ГУНП в Миколаївській області.

За результатами вжитих працівниками поліції дій з`ясувалося, що у квартирі на теперішній час проживає колишня дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_1 (відповідач за первісним позовом).

Через це позивач за первісним позовом залишилась без житла та змушена шукати прихистку у знайомих, оскільки на сьогоднішній день відповідач за первісним позовом незаконно проживає у вищезазначеній квартирі та добровільно покидати її не збирається.

Посилаючись на вказане, позивач за первісним позовом змушена була звернутися до суду з цим позовом.

У зустрічній позовній заяві представник позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним), ОСОБА_8 , в обґрунтування вимог вказала, що з 2008 року ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом) перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Від цього шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Вказала, що державна реєстрація народження сина ОСОБА_9 була проведена відповідно до вимог частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України та у зв`язку з тим, що той час шлюб із ОСОБА_5 не був зареєстрований, прізвище ОСОБА_9 було записано зі слів матері, ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час бойових дій, ОСОБА_5 , загинув.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 та у АДРЕСА_3 .

Діти ОСОБА_5 : ОСОБА_3 , 2009 р.н., і ОСОБА_4 , 2018 р.н., є його спадкоємцями першої черги. Відповідач за зустрічним позовом, ОСОБА_2 , також є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_5 .

Представник зазначила, що питання щодо батьківства ОСОБА_5 відносно сина ОСОБА_10 , 2018 р.н., не виникає, проте, довести батьківство ОСОБА_5 відносно сина ОСОБА_9 , 2009 р.н., можливо лише у судовому порядку, а тому позивач за зустрічним позовом звернулася в суд з цим позовом.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) ОСОБА_2 адвокат Маркін С.І. підтримав вимоги за первісним позовом. У засіданні пояснив, що наразі ключі від спірної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться у позивача за первісним позовом, ОСОБА_2 . У квартирі наразі ніхто не проживає. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) ОСОБА_1 адвокат Павленко Н.М. підтримала вимоги зустрічної позовної заяви, вважала, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 сприймав неповнолітнього ОСОБА_3 , 2009 р.н., як свого сина, а тому міркували, що це підтверджує факт батьківства ОСОБА_5 до нього. У задоволенні первісного позову просили відмовити.

Відповідач за первісним (позивач за зустрічним)позовом, ОСОБА_1 , підтримала вимоги зустрічної позовної заяви, у задоволенні первісного позову просила відмовити.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 пояснили, що до 2018-2019 років ОСОБА_5 проживав однією родиною з ОСОБА_1 , ставився до ОСОБА_3 , 2009 р.н., як до свого сина. Загиблий ОСОБА_5 не розповідав свідкам чи визнавав себе біологічним батьком ОСОБА_9 , 2009 р.н. Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що після розлучення з ОСОБА_1 загиблий ОСОБА_5 мав сумніви щодо рідства з дітьми.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд робить наступні висновки.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до змісту ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовим розглядом встановлено, що позивач за первісним позовом, ОСОБА_2 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 14.05.2020 р., що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим Вітовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 14.05.2020 р. серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 20.05.2022 р серії НОМЕР_2 .

З матеріалів справи вбачається, що період спільного проживання ОСОБА_5 з відповідачем за первісним позовом (позивачем на зустрічним) ОСОБА_1 , у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим повторно Корабельним відділом ДРАЦС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 30.05.2023 р. серії НОМЕР_3 та не оспорюється сторонами по справі.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої у АДРЕСА_2 , а також квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований син ОСОБА_5 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З витребуваної на підставі ухвали суду копії спадкової справи № 44/2022, відкритої до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 вбачається, що його дружина, ОСОБА_2 , прийняла спадщину після смерті чоловіка, ОСОБА_5 , та є спадкоємицею першої черги за законом.

Крім того, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , 2018 р.н., також прийняла спадщину після смерті батька, ОСОБА_5 , що підтверджується відповідною заявою, складеною на ім`я приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинської К.Т.

З матеріалів справи вбачається, що 15.06.2023 р. до Відділення поліції № 3 (м. Миколаїв) Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 15.06.2023 о 14:15 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 протягом року була відсутня вдома, зараз повернулася та виявила , що хтось самовільно замінив замки до квартири, сусіди бачили колишню дружину чоловіка заявниці, ОСОБА_1 . Вказане підтверджується долученим до матеріалів первісного позову Талоном-повідомленням єдиного обліку № 3795 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.06.2023 р.

В судовому засіданні, яке відбулося 06.11.2024 р., позивач за первісним позовом ОСОБА_2 повідомила суду, що на тепер ключі від вхідних дверей спірної квартири по АДРЕСА_2 знаходяться у неї, у квартирі ніхто не проживає, перешкоди у користуванні вказаною квартирою наразі відсутні.

Вказані обставини також підтверджені представником відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) адвокатом Павленко Н.М. та додатково повідомлено, що відповідач за первісним позовом, ОСОБА_1 , проживає разом зі своїми дітьми у місті Клайпеда, Литовська Республіка.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи зазначене, суд вбачає підстави для закриття провадження щодо позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з фактичною відсутністю предмету спору.

Приймаючи таке рішення, суд виходить з такого.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Зважаючи на те, що відповідачем за первісним позовом, ОСОБА_1 , не чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою АДРЕСА_1 , а позивач за первісним позовом, ОСОБА_2 має ключі від вхідних дверей до вказаної квартири та вільний доступ до неї, отже, на думку суду, предмет спору відсутній, що згідно п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства загиблого ОСОБА_5 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , 2009 р.н., суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , записані ОСОБА_15 і ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим повторно Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 30.05.2023 р. серії НОМЕР_4 .

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 СК України від 12.10.2010 р. слідує, що 17.09.2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області був зроблений актовий запис № 848 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому відомості про батька, ОСОБА_15 , були зроблені згідно з вимогами ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, відповідно до яких при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Частинами 1,2 та 4 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 80 передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 121 Сімейного Кодексу України (далі СК України) права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Разом з тим згідно з ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 361/2653/15-ц зазначив, що передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.

Та обставина, що питання визначення батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи.

Відповідно до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2008 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Тлумачення норм статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України). Будь-які докази щодо походження дитини від чоловіка можуть бути підставою для визнання батьківства. У ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що це можуть бути показання свідків, письмові докази, речові докази, звуко- та відеозаписи, висновки експертів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок що застосування статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України».

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду віл 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц (провадження №»6І-6030св18) зазначено, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Основним і найбільш достовірним є «тест на батьківство», так звана генетична експертиза. Її вірогідність складає 99,99%. Генетика досліджує закономірності спадковості та мінливості. Схожість з батьками, зріст, колір очей, навіть деякі риси характеру закладаються на молекулярно-генетичному рівні ще до народження дитини. Як відомо, кожен батько дає своїй дитині половину ДНК, це й визначає можливість визначення батьківства за ДНК. У ході аналізу ДНК людини, в якій міститься генетична інформація, досліджуються під мікроскопом. ДНК дитини порівнюється з ДНК батьків.

Такого ж висновку дійшов і Європейський суд з прав людини та зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Судовим розглядом встановлено, що зразки ДНК-профілю ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 не збереглися, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням Відділення поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області від 26.12.2023 р. за вих. № 9693/205/01-2023, а також Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 03.04.2024 р за вих. № 19/36/2-13767-2024.

Аналізуючи наведені обставини, приймаючи до уваги відсутність ДНК-профілю ОСОБА_5 , у зв`язку з чим неможливо провести генетичну експертизу з метою встановлення кровного рідства, суд доходить переконання, що позивачем за зустрічним позовом, ОСОБА_1 , не доведено беззаперечними та достовірними доказами факт батьківства ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За такого, у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження належить відмовити.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 255, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення - закрити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , де третьою особою є Корабельний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса для листування: АДРЕСА_5 ;

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , адреса проживання: АДРЕСА_7 ;

Третя особа Корабельний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , місцезнаходження: м. Миколаїв,пр. Богоявленський, 340/2.

Повний текст рішення складений 09.05.2025 р.

Суддя: Я.А. Чернявська