ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року

м. Харків

справа № 636/5176/23

провадження № 22-ц/818/1412/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Чкаловська селищна рада Чугуївського району Харківської області, Чкаловська селищна військова адміністрація Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08 жовтня 2024 року в складі судді Карімова І.В.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, Чкаловської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень, державної реєстрації.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Чкаловської селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області від 20.03.1992 року № 24 ОСОБА_4 надано в довічне успадковане володіння земельна ділянка площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства. Рішенням виконавчого комітету Чкаловської селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області від 17.08.1993 №83 закріплена земельна ділянка площею 0,2500 га при домоволодінні АДРЕСА_1 , належному ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за вищевказаною адресою, набуто ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 1162, виданого 11.11.2020 приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Гусейновою Е.Г.

Згідно технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_5 , житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці загальною площею 0,2500 га.

На замовлення позивача ФОП ОСОБА_6 розроблено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж належної позивачу на праві користування земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування домоволодіння за зазначеною адресою з метою внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

За результатами розгляду заяви від 24.05.2023 року № 3В-2023 разом з доданими до неї документами державним кадастровим реєстратором відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області прийнято рішення № РВ-023 від 07.06.2023 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав розташування в межах земельної ділянку, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; Рекомендовано: виправити перетин з земельною ділянкою :02:000:2669: площа співпадає на 40.6533. Отже відмова державного кадастрового реєстратора стосується саме тієї частини земельної ділянки площею 0,2500 га, на якій розташовано належний йому житловий будинок, і яка перебуває у його користуванні за цільовим призначенням.

В подальшому йому стало відомо, що рішенням ХІV сесії ІХ скликання Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 14.07.2021 року надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області.

Рішенням ХVІІІ сесії ІХ скликання Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 23.11.2021 року передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,8200 га кадастровий номер :02:000:2669, що розташована за межами населеного пункту на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області.

28.03.2023 року на підставі вищевказаного рішення ради державним реєстратором Чугуївської міської ради Харківської області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 67100944 від 06.04.2023 року 15:27:02 та зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 1,8200 га кадастровий номер :02:000:2669.

Зазначив, що вказана земельна ділянка, що передана у власність ОСОБА_2 , є частиною земельної ділянки площею 0,25 га, яка знаходиться в його користуванні, і з ним, як суміжним користувачем та власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , межі земельної ділянки ОСОБА_2 під час відведення у 2021 році їй земельної ділянки не погоджувалися, внаслідок чого виник перетин вказаних земельних ділянок.

Вважав, що формування земельної ділянки ОСОБА_2 і її державна реєстрація у Державному земельному кадастрі проведені з порушенням вимог ст.198 ЗК України і інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 року № 376, і сталось це з вини відповідачки, яка не повідомила під час кадастрової зйомки його як суміжного землекористувача.

Просив визнати незаконним та скасувати рішення ХІV сесії ІХ скликання Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 14.07.2021 року «Про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області ОСОБА_2 »;

визнати незаконним та скасувати рішення ХVІІІ сесії ІХ скликання Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 23.11.2021 року «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ-01.03) за межами населеного пункту на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області ОСОБА_2 »;

визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 67100944 від 06.04.2023 року 15:27:02, Державного реєстратора Чугуївської міської ради Харківської області Кольцової О.В., на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:2669;

визнати незаконною та скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,8200 га кадастровий номер :02:000:2669, шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про зазначену земельну ділянку;

стягнути з відповідачів судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 08 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за Законом не може бути позбавлена права на таке володіння. Зазначив, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). До заяви додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення. Оскільки Закон зворотної дії у часі не має, а рішення виконавчого комітету Чкаловської селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області від 20.03.1992 № 24 та від 17.08.1993 № 83 є чинними та не скасованими, громадянин ОСОБА_1 на підставі таких рішень має право завершити процес приватизації. Наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності спростовують посилання суду про відсутність встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки площею 0,25 га в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 оскільки, по-перше межі земельної ділянки було встановлено за її фактичним користуванням ще з 1992 року на підставі рішень виконавчого комітету Чкаловської селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області від 20.03.1992 № 24 та від 17.08.1993№ 83 відповідно до п. 1 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, а по-друге межі було чітко визначено сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_6 за результатами проведеної топографо-геодезичної зйомки та розробленої в її результаті технічної документації, матеріалами якої встановлено, що усі поворотні точки земельної ділянки збігаються з природними та штучними лінійними спорудами (кути огорожі, ворота). Поза увагою суду залишились матеріали проведеної ФО-П ОСОБА_5 технічної інвентаризації домоволодіння АДРЕСА_1 , за результатами чого виготовлено технічний паспорт, яким підтверджується, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами побудовано в 1992 році, а загальна площа земельної ділянки складає 0,2500 га. Посилання суду першої інстанції щодо необхідності отримання позивачем ОСОБА_1 рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою з метою реєстрації ділянки в ДЗК є безпідставним та необґрунтованими, та такими, що спростовується п.1 Розділу Х Перехідних положень та ч.ч.1,2 ст. 118 Земельного кодексу України. Висновок експерта № 979 від 29.05.2024 не містить відповідей на всі питання, які були поставлені експерту. При вивченні дослідницької частини висновку експерта встановлено, що експертом під час проведення судової земельно-технічної експертизи не встановлено розміри і точну площу земельної ділянки позивача ні до оформлення позивачем прав на земельну ділянку, ні після. А висновок судового експерта за наслідками цієї експертизи не встановив накладення сформованої земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 на несформовану земельну ділянку ОСОБА_1 або зменшення площі несформованої земельної ділянки позивача за рахунок земельної ділянки ОСОБА_2 . Ухвалюючи 08.10.2024 рішення в судовому засіданні без участі представника позивача суд першої інстанції фактично позбавив можливості останнього заявити клопотання про виклик експерта для надання усних пояснень щодо його висновку та заявити клопотання про проведення повторної експертизи. Земельна ділянка по АДРЕСА_1 в силу Закону є сформованою (п.1 Розділу Х Перехідних положень та ч. ч. 1,2 ст.118 Земельного кодексу України). Межі та конфігурація даної земельної ділянки, огородженої парканом, не змінювались з 1992 року. Протягом багатьох років спадкодавець ОСОБА_4 використовувала її за цільовим призначенням, наслідком чого був побудований у 1992 році житловий будинок та господарські будівлі та споруди, також доглядала город, посадила та виростила фруктові дерева, встановила теплиці. Житловий будинок по АДРЕСА_1 прийнятий в експлуатацію на підставі Акту про закінчення будівництва від 13.08.1996 року та належав ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 30.08.1996р. За життя ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку не отримала. Проте, суд першої інстанції під час розгляду справи не надав належної оцінки залученим позивачем доказам, не встановив фактичних обставин справи, які підлягають обов`язковому з`ясуванню (чи є накладення суміжних ділянок; площа земельної ділянки по фактичному використанню відповідача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 ; чи сформовано земельну ділянку відповідача за рахунок площі земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні позивача; чи співпадають встановлені на місцевості межі земельної ділянки відповідача з даними Державного земельного кадастру, тощо). Особа, яка законно набула у власність будинок має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під таким будинком в умовах і обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача як власника об`єкта нерухомості. Таким чином, наявне накладання межі земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2669 для ведення особистого селянського господарства площею 1,82 га призвело до неможливості позивачем оформити права на земельну ділянку, яку він планує приватизувати, та до зменшення площі земельної ділянки на 0,1015 га, якою він фактично користується, порівняно з тією, що виділена та перебувала у користуванні попереднього землекористувача - матері позивача ОСОБА_4 .

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено порушення його законних прав та інтересів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Чкаловської селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області від 20 березня 1992 року № 24 ОСОБА_4 надано в довічне успадковане володіння земельна ділянка площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства. (а.с.14).

Рішенням виконавчого комітету Чкаловської селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області від 17 серпня 1993 року № 83, в якому зазначено, що було розглянуто акт про обмір земельних ділянок за приватними домоволодіннями, закріплена земельна ділянка площею 0,25 га при домоволодінні АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с.16).

Після смерті матері позивача ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 1162, виданого 11 листопада 2020 року приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Гусейновою Е.Г., право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано ОСОБА_1 (а.с.17).

Вказане також зазначено в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 313832666 від 01 листопада 2022 року (а.с.18).

Згідно технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_5 14 вересня 2023 року, житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , загальна площа земельної ділянки 2500 кв.м. Площа під забудовою не зазначена. Також відсутні будь-які відомості щодо знаходження на земельній ділянці самовільних побудов (а.с.19-22).

На замовлення ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_6 розроблено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж належної позивачу на праві користування земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування домоволодіння за зазначеною адресою з метою внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру на підставі вищевказаних рішень виконавчого комітету Чкаловської селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області від 20 березня 1992 року № 24 та від 17 серпня 1993 року №83 (а.с.22-37).

За результатами розгляду заяви від 24 травня 2023 року № 3В-2023 разом з доданими до неї документами державним кадастровим реєстратором відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області прийнято рішення № РВ-023 від 07 червня 2023 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав розташування в межах земельної ділянку, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Рекомендовано: виправити перетин з земельною ділянкою :02:000:2669: площа співпадає на 40.6533.(а.с.38).

Рішенням ХІV сесії ІХ скликання Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 14 липня 2021 року надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області. Після розробки проект відведення земельної ділянки подати на затвердження до Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області (а.с.42).

Рішенням ХVІІІ сесії ІХ скликання Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 23 листопада 2021 року затверджено ОСОБА_2 проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ-01.03) за межами населеного пункту на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області. Передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,8200 га кадастровий номер :02:000:2669, що розташована за межами населеного пункту на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області. Рекомендовано ОСОБА_2 оформити право власності на земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.42-63).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 24 серпня 2023 року земельна ділянка площею 1,8200 га, кадастровий номер :02:000:2669, місце розташування: Харківська область, Чугуївський район, Чкаловська селищна рада, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид цільового призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, дата державної реєстрації земельної ділянки 05 жовтня 2021 року, орган, який зареєстрував земельну ділянку - Відділ у Стрийському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, вид права право власності, власник земельної ділянки ОСОБА_2 , частка у спільній власності 1/1, документ, який є підставою для виникнення права рішення органу місцевого самоврядування щодо нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва Чкаловська селищна рада 23.11.2021 ХVІІІ сесії ІХ скликання (а.с.64-66).

28 березня 2023 року державним реєстратором Чугуївської міської ради Харківської області Кольцовою О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 67100944 від 06 квітня 2023 року 15:27:02 та зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 1,8200 га кадастровий номер :02:000:2669. (а.с.67).

Відповідно до висновку експерта №979 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, складеної 29 травня 2024 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», межі земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2669 для ведення особистого селянського господарства площею 1,82 га накладаються. Площа перетину земельної ділянки 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2669 для ведення особистого селянського господарства площею 1,82 га складає 1014,87 кв м або 0,1015 га. Встановити за рахунок якої земельної ділянки відбувся перетин: земельної ділянки 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 чи земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2669 для ведення особистого селянського господарства площею 1,82 га, не уявляється можливим.

В дослідницькій частині висновку зазначено, що на сторінці 15 цивільної справи 636/5176/23 міститься рішення № 83 від 17.08.1993 р. виконавчого комітету Чкаловської селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області, у якому визначено, що було розглянуто акт про обмір земельних ділянок за приватними домоволодіннями, яким передбачалось встановлення меж вказаної земельної ділянки та затверджено межі цієї земельної ділянки. У зв`язку із відсутністю координат поворотних точок меж земельної ділянки станом на 1993 рік встановити за рахунок якої земельної ділянки відбувся перетин: земельної ділянки 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 чи земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2669 для ведення особистого селянського господарства площею 1,82 га, не уявляється можливим (а.с.128-139).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частині першій статті 81 ЗК України визначено способи набуття громадянами права власності на земельні ділянки.

Відповідно до частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Статтею 6 ЗК України 1992 року передбачено право приватної власності громадян на землю, зокрема право громадян України на одержання у власність земельних ділянок для особистого підсобного господарства.

Відповідно до статті 17 ЗК України 1992 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї.

Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проєкт відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Відповідно до статті 22 ЗК України у редакції, яка діяла на момент прийняття сільською радою рішення про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно зі статтею 23 ЗК України у тій же редакції право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до частин першої, другої статті 67 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 га, селищах міського типу - 0,15 га, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 га, у містах - 0,1 га.

Відповідно до пункту 1 «Перехідних положень» ЗК України рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває в користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженнінаявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, дійшов висновку про недоведеність порушення, оспорювання чи невизнання прав позивача з огляду на те, що право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням виконавчого комітету Чкаловської селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області від 20 березня 1992 року № 24 ОСОБА_4 надано в довічне успадковане володіння земельну ділянку площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Рішенням виконавчого комітету Чкаловської селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області від 17 серпня 1993 року № 83, в якому зазначено, що було розглянуто акт про обмір земельних ділянок за приватними домоволодіннями, закріплена земельна ділянка площею 0,25 га при домоволодінні АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 .

Таким чином, рішенням від 17 серпня 1993 року № 83 було розглянуто акт про обмір земельних ділянок за приватними домоволодіннями, яким передбачалось встановлення меж вказаної земельної ділянки та затверджено межі цієї земельної ділянки. Однак, відсутні винесені межі земельної ділянки на місцевості (в натурі), немає посилань на будь-які графічні підтверджуючі документи, а також відсутні погосподарські книги з відомостями про конкретне місцезнаходження земельної ділянки.

Державний акт про право власності на земельну ділянку виданий на ім`я ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

На підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 30 серпня 1996 року виконавчим комітетом Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області ОСОБА_4 належав на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1 , за яким була закріплена земельна ділянка площею 0,25 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Спадщину, у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, після її смерті прийняв син ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки попередньому власнику будинку у власність у встановленому законом порядку була передана земельна ділянка розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування будинку, тому до позивача як до нового власника перейшло таке право на земельну ділянку.

Однак, згідно зі статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність на підставі Закону №139-V (139-16) від 14 вересня 2006 року, право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачою державного акта на право приватної власності на землю.

Доказів прийняття рішення місцевої Ради народних депутатів про передачу ОСОБА_4 безоплатно у приватну власність земельної ділянки, площею 0,25 га для будівництва індивідуального жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, прийнятого відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» суду не надано, як і не представлено будь-яких записів у земельно-кадастрових документах відповідної ради та самого державного акта на право приватної власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_4 .

Згідно з пунктом 1 Перехідних положень ЗК України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Позивачем не надано суду технічної документації щодо місця розташування на місцевості земельної ділянки площею 0,25 га, згідно із записами в погосподарських книгах за 1993 роки. Також матеріали справи не містять відомостей про право власності спадкодавця на земельну ділянку площею 0,25 га.

У матеріалах справи відсутні відомості про винесені межі цієї земельної ділянки площею 0,25 га на місцевості (в натурі), відсутні посилання на будь-які графічні підтверджуючі документи, а також відсутні погосподарські книги з відомостями про конкретне місцезнаходження земельної ділянки.

Під час розгляду справи судом першої інстанції була призначена судова земельно-технічна експертиза, за висновком якої встановлено, що межі земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2669 для ведення особистого селянського господарства площею 1,82 га накладаються. Встановлено площу перетину земельної ділянки 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2669 для ведення особистого селянського господарства площею 1,82 га складає 1014,87 кв м або 0,1015 га. Однак встановити за рахунок якої земельної ділянки відбувся перетин: земельної ділянки 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 чи земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2669 для ведення особистого селянського господарства площею 1,82 га, не уявляється можливим.

З дослідницької частини висновку вбачається, що рішенням № 83 від 17.08.1993 р. виконавчого комітету Чкаловської селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області було розглянуто акт про обмір земельних ділянок за приватними домоволодіннями, яким передбачалось встановлення меж вказаної земельної ділянки та затверджено межі цієї земельної ділянки. У зв`язку із відсутністю координат поворотних точок меж земельної ділянки станом на 1993 рік встановити за рахунок якої земельної ділянки відбувся перетин: земельної ділянки 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 чи земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2669 для ведення особистого селянського господарства площею 1,82 га, не уявляється можливим.

Відповідно, відсутні підстави вважати, що позивач мав право користування саме тією земельною ділянкою, яка була передана у власність ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на підставі наданих суду доказів встановити місце розташування земельної ділянки площею 0,25 га, як і те, що саме земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:2669 накладається з земельною ділянкою позивача.

Враховуючи, що позивач не довів порушення його права відповідачами, факт накладення саме земельної ділянки ОСОБА_2 на його земельну ділянку, тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в позові.

Представник позивача звертає увагу на те, що геодезична зйомка, наявна в матеріалах справи, була виконана із визначенням координат та поворотних точок земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Між тим визначення координат та поворотних точок земельної ділянки, якою фактично користується позивач, не свідчить про те, що саме ця земельна ділянка надавалася в користування ОСОБА_4 , оскільки відсутні дані про встановлення її меж в натурі.

Доводи ОСОБА_1 про те, що ухвалюючи 08.10.2024 рішення в судовому засіданні без участі представника позивача суд першої інстанції фактично позбавив можливості останнього заявити клопотання про виклик експерта для надання усних пояснень щодо його висновку та заявити клопотання про проведення повторної експертизи, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи свідчать про те, що представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подавав до суду першої інстанції заяви про закриття підготовчого провадження та розгляд справи по суті, зокрема призначені на 05.09.2024 та на 08.10.2024, без участі позивача та його представника; клопотання про виклик експерта для надання усних пояснень щодо його висновку та клопотання про проведення повторної експертизи не були заявлені і в апеляційному суді.

Посилання ОСОБА_1 на неврахування судом фактичного користування земельною ділянкою площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки фактичне користування земельною ділянкою не свідчить про те, що земельна ділянка саме у такій конфігурації була надана у користування ОСОБА_4 , спадкоємцем якої є позивач.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Аналізуючи обсяг дослідження доводів заявниці та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду, зводяться до незгоди з ним та необхідності здійснення переоцінки встановлених фактичних обставин.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , - залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова