Справа № 455/2869/24
Провадження № 2/455/38/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

25 квітня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Пошивака Ю.П.,

секретар судового засідання Сенета Г.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань, цивільну справу №455/2869/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И В:

10.12.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач, фактор) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 03.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН») та ОСОБА_1 укладений Кредитний договір №7506347.

За твердженням представника позивача кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Згідно з п.1.1 ТОВ «МІЛОАН» грошових коштів в сумі, визначеній у п.1.2 кредитного договору, за реквізитами, зазначеними у п.25.1 кредитного договору.

29.01.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений Договір факторингу №29012024, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Позивач стверджує, що за Договором факторингу №29012024 він набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором №7506347 на загальну суму 32820,70 гривень, з яких: 7650,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 24320,70 гривень сума заборгованості за відсотками та 850,00 гривень заборгованість за комісією.

21.07.2023 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 уклали договір позики №4262346.

Також, 08.08.2023 року відповідач ОСОБА_1 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») Договір позики №76742811.

Представник позивача переконаний, що підписанням цих договорів позики відповідач підтвердив факт ознайомлення на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, а також підтвердив, що до моменту підписання договорів позики вивчив ці договори та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цих Договорів йому зрозумілі.

Також представник позивача вказує, що Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті www.mycredit.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

За умовами п.20 Договорів позики, цей правочин укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» .

Посилаючись на п.24 Договорів позики, позивач стверджує, що правочин укладений на взаємовигідних умовах та визначених ст.6, 627 ЦК України принципах.

За умовами правочину позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договорів строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Підписанням цих Договорів позики відповідач підтвердив, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.п.5.1. п.5 Договору позики), а також погодився, що до моменту підписання Договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі.

Ці договори укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», на взаємовигідних умовах та принципах ст.6, 627 ЦК України.

Поряд з цим, представник позивача стверджує, що за умовами укладеного 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» договору факторингу №14/06/21 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК«ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Посилаючись на додані до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року Реєстр боржників №18 від 27.02.2024 року та Реєстр боржників №19 від 27.02.2024 року, представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» вважає, що до нього перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором позики №76742811 в сумі 9937,50 гривень, з яких 2500,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу і 7437,50 гривень - сума заборгованості за відсотками, а за Договором позики №4262346 - право грошової вимоги в сумі 2203,66 гривень, з яких 1421,71 гривня - сума заборгованості за основною сумою боргу і 781,95 гривня - сума заборгованості за відсотками.

Оскільки, за вище вказаними договорами, відповідач ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів та внесення плати за користування ними не виконує, ТОВ «ФК «ЄАПБ» за захистом свого порушеного права звернулось до суду і просить:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості:

за Кредитним договором №7506347 в розмірі 32820,70 гривень, з яких 7650,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 24320,70 сума заборгованості за відсотками; 850,00 гривень заборгованість за комісією;

за Договором позики №76742811 в розмірі 9937,50 гривень, з яких: 2500,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 7437,50 гривень сума заборгованості за відсотками;

за Договором позики №4262346 в розмірі 2203,66 гривні, з яких: 1421,71 гривня сума заборгованості за основною сумою боргу; 781,95 гривня сума заборгованості за відсотками.

Всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 44961,86 гривню.

-стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати.

Ухвалою судді від 03.01.2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання на 10 годину 00 хвилин 24.01.2025 року.

Ухвалою суду від 24.01.2025 року судове засідання відкладено на 14 годину 00 хвилин 27.02.2025 року.

27.01.2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скользнєвої В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому, серед іншого, сторона відповідача заперечує отримання коштів за спірними кредитними договорами (а.с.81-95).

03.02.2025 року від сторони позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання представника позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ»» Гончарука Д.Р. про витребування доказів (а.с.115-148).

Ухвалою суду від 27.02.2025 року клопотання сторони позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задоволено. Витребувано у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" наступну інформацію: 1. Інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) карткового рахунку відкритого у АТ КБ "ПРИВАТБАНК", станом на 21.08.2023 року; 2. Інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) карткового рахунку № НОМЕР_2 ; 3. Інформацію щодо надходження на картковий рахунок № НОМЕР_2 , 21.07.2023 року грошових коштів у розмірі 2000,00 грн. за кредитним договором №4262346; 4. Інформацію щодо надходження на картковий рахунок № НОМЕР_2 , 08.08.2023 року грошових коштів у розмірі 2500, 00 грн. за кредитним договором №76742811; 5. Інформацію щодо надходження на картковий рахунок № НОМЕР_2 , 03.09.2023 року грошових коштів у розмірі 8500, 00 грн. за кредитним договором №7506347. Судове засідання відкладено на 10 годину 00 хвилин 01.04.2025 року.

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У відповіді на відзив представник позивача Гончарук Д.Р. просив розгляд справи провести без його участі (а.с.125-148).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Його представник адвокат Скользнєва В.В. 01.04.2025 року надіслала на електронну адресу суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі та без участі відповідача ОСОБА_1 .

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Згідно зі ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 03.09.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №7506347, за умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором надати позичальнику кошти в сумі, визначеній п. 1. 2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4 договору та виконати інші зобов`язання у порядку, обсязі на умовах та в строки, що визначені договором. Сума кредиту становить 8500,00 гривень. Кредит надається загальним строком на 120 днів (а.с.9-14).

29.01.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №29012024, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги за кредитним договором №7506347 від 03.09.2023 року (а.с.17-18).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №1 від 29.01.2024 року до Договору факторингу №29012024 від 29.01.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 32820,70 гривень: з яких 7650,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 24320,70 гривень - сума заборгованості за відсотками, 850,00 гривень - заборгованість за комісією (а.с.20).

Водночас, доказів для підтвердження перерахування 7650,00 гривень позичальником коштів в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, матеріали справи не містять.

В той же час, за умовами укладеного 21.07.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 . Договору позики №4262346 від 21.07.2023 року Товариство взяло на себе обов`язок надати відповідачу в користування 2000,00 гривень, строком на 30 днів, зі сплатою процентної ставки в розмірі 2,70% в день (а.с.32-34).

Згідно п.1 цього Договору позики, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням цього Договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.п.5.1. п.5 Договору позики), а також погодився, що до моменту підписання Договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі (п.п.5.3. п.5 Договору позики).

Пунктом 4 Договору сторони погодили, що проценти за цим правочином нараховуються щоденно, включаючи дати їх отримання та повернення, на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за Договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, визначеного Договором/додатковими угодами. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту.

Відповідно до п.20 Договору позики, цей договір укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» .

Згідно з п.24 Договору позики, договір укладений на взаємовигідних умовах, на принципах ст.6, 627 ЦК України.

За змістом поданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором позики №4262346 від 21.07.2023 року за період з 27.02.2024 року по 31.10.2024 року загальний розмір заборгованості становить 2203,66 гривні, з яких заборгованість за тілом кредиту 1421,71 гривня, заборгованість за відсотками 781,95 гривня (а.с.36).

Зарахування коштів в сумі 2000 гривень на картковий рахунок ОСОБА_1 21.07.2023 року підтверджується інформацією наданою на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 27.02.2025 року, емітентом карти ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» (а.с.229).

Також, відповідно до Договору позики №76742811, що укладений 08.08.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , кредитор зобов`язався надати відповідачу в користування 2500,00 гривень, строком на 30 днів (а.с.28-29).

Згідно п.1 цього правочину, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням цього Договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.п.5.1. п.5 Договору позики), а також погодився, що до моменту підписання Договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі (п.п.5.3. п.5 Договору позики).

Пунктом 4 Договору сторони погодили, що проценти за цим правочином нараховуються щоденно, включаючи дати їх отримання та повернення, на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за Договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, визначеного Договором/додатковими угодами. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту.

Відповідно до п.20 Договору позики, цей договір укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» .

Згідно з п.24 Договору позики, договір укладений на взаємовигідних умовах, на принципах ст.6, 627 ЦК України.

За змістом виконаного позивачем розрахунку заборгованості за договором позики №76742811 від 31.10.2024 року, за період з 27.02.2024 року по 31.10.2024 року, загальний розмір заборгованості, становить 9937,50 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу - 2500,00 гривень і заборгованість за відсотками 7437,50 гривень (а.с.31).

Упродовж зазначеного у розрахунку періоду відсотки за користування кредитними коштами не нараховані, відповідач позивачу кошти на виконання умов Договору не сплачував.

14.06.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як клієнт, та ТОВ «ФК «ЄАПБ», як фактор, уклали Договір факторингу №14/06/21, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК«ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Дослідженням витягів з Реєстру боржників №18 та №19 від 27.02.2024 року суд встановив, що за умовами укладеного з кредитодавцем Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 до позивача перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики 76742811 в загальному розмірі 9937,50 гривень, з яких 2500,00 гривень - борг за основною сумою та 7437,50 гривень - борг за відсотками, та за Договором позики 4262346 в загальному розмірі 2203,66 гривні, з яких 1421,371 гривня - борг за основною сумою боргу і 781,95 гривня - сума заборгованості за відсотками (а.с.42, 44).

Факт зарахування на рахунок відповідача позичальником коштів у розмірі 9937,50 гривень позивачем не підтверджено. Визначених умовами Договору позики документів, які б підтверджували, що кошти кредитодавець перерахував на банківський рахунок позичальника, суду не надано.

Інших належних та допустимих доказів, а так само і документів, які передбачені статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію» і які підтверджують перекази ТОВ «Мілоан» коштів за кредитним договором № 7506347 від 03.09.2023 року, як і ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» коштів за Договором позики №76742811 від 08.08.2023 року, на банківський рахунок позичальника ОСОБА_1 , а також те, що такі перекази є завершеними, суду не надано.

Суд встановив, що правовою підставою заявлених позивачем вимог є положення цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні правовідношення.

Так, відповідно до ч 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Дослідженням Кредитного договору №7506347 від 03.09.2023 року, Договору позики №76742811 від 08.08.2023 року та Договору позики №4262346 від 21.07.2023 року, суд встановив, що сторони узгодили розмір кредитів/позики, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання означених договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частинами 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Однак, всупереч обов`язку довести в суді кожну з заявлених у позові обставин, позивач не надав доказів на підтвердження того, що відповідачу на виконання умов Кредитного договору №7506347 від 03.09.2023 року, Договору позики №76742811 від 08.08.2023 року первісний кредитор перерахував передбачені умовами цих правочинів кошти.

Відповідно до пунктів 3, 28, 29, 30, 53, 54 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги»:

безготівкові розрахунки - перерахування коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів, а також перерахування надавачами платіжних послуг коштів, внесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів;

користувач платіжних послуг (далі - користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку;

кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника;

кредитовий трансфер - платіжний інструмент у вигляді сукупності процедур, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку України, що використовується для ініціювання кредитового переказу;

переказ коштів без відкриття рахунку - платіжна послуга, що надається платнику з метою переказу коштів у готівковій чи безготівковій формі отримувачу або надавачу платіжних послуг, який діє від імені отримувача, під час якої надавач цієї послуги не використовує відкритий у нього рахунок платника та/або отримувача;

платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.

Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги:

1) послуги із зарахування готівкових коштів на рахунки користувачів, а також усі послуг щодо відкриття;

2) обслуговування та закриття рахунків (крім електронних гаманців);

3) послуги з виконання платіжних операцій із власними коштами користувача з рахунку/на рахунок користувача (крім платіжних операцій з електронними грошима), у тому числі: а) виконання кредитового переказу; б) виконання дебетового переказу; в) виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів;

4) послуги з виконання платіжних операцій з рахунку/на рахунок користувача (крім платіжних операцій з електронними грошима), за умови що кошти для виконання платіжної операції надаються користувачу надавачем платіжних послуг на умовах кредиту, у тому числі: а) виконання кредитового переказу; б) виконання дебетового переказу; в) виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів;

5) послуги з емісії платіжних інструментів та/або здійснення еквайрингу платіжних інструментів;

6) послуги з переказу коштів без відкриття рахунку;

7) послуги з випуску електронних грошей та виконання платіжних операцій з ними, у тому числі відкриття та обслуговування електронних гаманців.

Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1, ч.2, 3 ст.10 Закону України «Про платіжні послуги», до надавачів платіжних послуг належать банки, філії іноземних банків, фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг.

Надавати платіжні послуги мають право лише особи, зазначені у частині першій цієї статті.

Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг зобов`язаний вести облік своїх операцій та подавати до Національного банку України звітність щодо здійснення діяльності з надання платіжних послуг відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України.

Згідно зі ст.22 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна установа, установа електронних грошей, оператор поштового зв`язку має право на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг надавати користувачам на умовах кредиту кошти для виконання платіжних операцій з рахунку/на рахунок користувача, крім платіжних операцій з електронними грошима, з дотриманням таких умов:

1) платіжна установа, установа електронних грошей, оператор поштового зв`язку має право надавати платіжні послуги, передбачені пунктами 4 або 5 частини першої статті 5 цього Закону;

2) надання кредиту здійснюється виключно у зв`язку з виконанням платіжної операції;

3) кредит надається на короткий строк, що не може перевищувати 12 місяців з дати надання коштів;

4) кредит не може надаватися за рахунок коштів, отриманих від користувачів для цілей виконання платіжних операцій та/або в обмін на випущені електронні гроші;

5) розмір власного капіталу платіжної установи, установи електронних грошей, оператора поштового зв`язку відповідає вимогам, встановленим Національним банком України до надавачів платіжних послуг, які мають право надавати кредит.

Забороняється надання кредиту електронними грошима.

Надання кредиту споживачам здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про платіжні послуги», усі документи, що підтверджують надання платіжних послуг (виконання платіжних операцій), зберігаються надавачами платіжних послуг та їх комерційними агентами не менше п`яти років з дня припинення ділових відносин з клієнтом або з дня завершення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтом.

Під час зберігання документів, що містять банківську таємницю або іншу інформацію з обмеженим доступом, надавачі платіжних послуг та їх комерційні агенти забезпечують дотримання вимог, встановлених законодавством для зберігання відповідної інформації.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 29 Закону України «Про платіжні послуги», надання платіжних послуг (у тому числі виконання окремих або разових платіжних операцій, відкриття та обслуговування рахунків тощо) здійснюється на підставі договору, що укладається між надавачем платіжних послуг та користувачем відповідно до вимог законодавства, на узгоджених сторонами умовах.

Договір про надання платіжних послуг укладається в письмовій формі (паперовій або електронній). Договір про надання платіжних послуг може укладатися шляхом приєднання користувача до договору, розміщеного у доступному для клієнта місці у надавача платіжних послуг та на його веб-сайті в мережі Інтернет.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про платіжні послуги», до платіжних інструментів належать: 1) прямий дебет; 2) кредитовий трансфер; 3) електронні платіжні засоби.

За змістом частин 1, 2, 6, 7 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», форма та порядок надання платіжної інструкції визначаються в договорі між користувачем та надавачем платіжних послуг, якщо інше не передбачено законодавством.

Платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.

Надавач платіжних послуг зобов`язаний забезпечити фіксування в операційно-обліковій системі дати і часу надходження платіжної інструкції, прийняття її до виконання (або відмови в її прийнятті), виконання платіжної інструкції.

Національний банк України у своїх нормативно-правових актах визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, особливості їх оформлення, захисту, прийняття до виконання.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі.

У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблений висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Як зазначено вище, позивач не надав доказів на підтвердження того, що відповідачу на виконання умов Кредитного договору №7506347 від 03.09.2023 року, а також Договору позики №76742811 від 08.08.2023 року первісний кредитор перерахував передбачені умовами цих правочинів кошти. Хоча умови Договорів фінансового кредиту з фактом перерахування коштів пов`язують надання кредиту, а Договори позики - факт виконання кредитором взятого на себе обов`язку надати позичкові кошти у власність.

У матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів за зазначеними договорами позичальнику, як того вимагають приписи ст. 526, 1054, 1088 ЦК України, а, відтак, позивач не довів, що позичальник за наведеними правочинами отримав кредитні кошти в строк, у розмірі та на умовах, визначених договорами.

Відповідно до пункту 59, 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях клієнтські рахунки та виписки з них. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.

Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту і вона повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20, від 26.10.2022 року у справі № 333/5483/20 та інших.

З огляду на встановлені та перевірені доказами обставини справи, нормативно - правове врегулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за такими правочинами:

за Кредитним договором №7506347 в розмірі 32820,70 гривень, з яких 7650,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 24320,70 сума заборгованості за відсотками; 850,00 гривень заборгованість за комісією;

за Договором позики №76742811 в розмірі 9937,50 гривень, з яких: 2500,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 7437,50 гривень сума заборгованості за відсотками.

Щодо позовної вимоги про стягнення боргу за укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси», то суд приходить до висновку про доведеність факту укладення цього правочину та факту переходу права вимоги від кредитодавця до позивача, оскільки досліджені судом копії Договору позики №4262346, додатки до нього, підтверджують обставини, що входять у предмет доказування за вказаною вимогою.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до укладених між первісними кредиторами та відповідачем умов договорів, а також положень ст. 1049, 1050 та 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 того ж Кодексу встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Суд вважає, що позивачем доведений факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання Договору позики №4262346 між ТОВ «ФК «ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів»» та відповідачем.

При цьому, ТОВ «ФК «ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів»» належним чином виконало свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, але обов`язок щодо повернення кредиту не виконував.

Враховуючи те, що відповідач, будучи ознайомленим з умовами кредитування, уклавши кредитний договір, не виконує його істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за Договору позики №4262346 від 21.07.2023 року підлягають до задоволення та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальній сумі 2203,66 гривні, у тому числі 1421,71 гривень боргу за тілом кредиту, 781,95 гривня - відсотки за користування кредитом.

Окрім того, суд, знову ж таки, бере до уваги те, що на виконання ухвали суду про витребування доказів від 27.02.2025 року АТКБ «Приватбанк» повідомив, що 21.07.2023 року на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 були зараховані грошові коштиу розмірі 2000,00 гривень.

Суд відхиляє аргументи викладені у відзиві представника відповідача щодо відсутності документального підтвердження отримання кредитних коштів за Договору позики №4262346 від 21.07.2023 року, адже досліджені судом докази в повній мірі підтверджують, що відповідач уклав Договору позики №4262346 від 21.07.2023 року за власним волевиявленням, ознайомився та погодився на умови цього договору, отримав всю необхідну інформацію про вартість кредиту, а також отримав кредитні кошти в день укладення цього договору. Заперечуючи вимоги позову, відповідач не надав жодних доказів належного виконання своїх кредитних зобов`язань.

Що стосується покликань сторони відповідача у відзиві на те, що позивач не набув права вимоги за договорм від 21.07.2023 року, оскільки договір про відступлення права вимоги датований 14.06.2021 року, тобто значно раніше за дату укладення вищеописаного спірного договору, то суд звертає увагу, що такі доводи спростовуються доказами долученими до позову, а саме копією додаткової угоди № 20 від 27.02.2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року та копіями акту прийому-передачі реєстру боржників № 19 від 27.02.2024 року за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року датованого 27.02.2024 року та витягу з реєстру боржників № 19 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року датованого 27.02.2024 року.

Суд звертає увагу на те, що договір факторингу є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу на стороні кредитора у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників. Отже, у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст.513 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 року у справі № 906/1174/18 зазначив, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Верховним Судом у постанові від 14.11.2018 року у справі № 2-1383/2010, від 15.11.2023 року у справі № 204/5103/21 висловлено правову позицію, згідно зі ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом не надано відомостей щодо визнання згаданих договорів або окремих умов недійсними у судовому порядку, підстави для кваліфікації правочинів нікчемними відсутні. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Зміст зобов`язання як правовідношення визначається сукупністю певних прав та обов`язків відповідно, у разі відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредитору. А отже, у спірних правовідносинах обсяг прав визначається обсягом прав, пов`язаних з обов`язком з повернення суми кредиту і виконанням усіх похідних від цього зобов`язань. Наведене не стосується конкретного розміру та грошового вираження вимог за усіма складовими такого зобов`язання, оскільки в силу такого відступлення права вимоги відбувається перенесення на нового кредитора усіх прав, що випливають з договору.

За висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі №753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Згодом Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 року у справі № 209/3103/21 знову ж таки вказав, що саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.

Тому надаючи оцінку доводів про неналежність розрахунку заборгованості за договором, то суд звертає увагу, що свого розрахунку сторона відповідача із належними доказами не надала, як не надала і інших можливих доказів (висновків спеціалістів, експертів, тощо) про некоректне нарахування боргу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача в користь позивача 2203,66 гривні. В задоволенні решти вимог позовної заяви слід відмовити.

За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 148,40 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 511, 525, 526, 527, 530, 536, 553, 554, 599, 626, 651, 1048, 1054, 1055 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», юридична адреса: 01032, м. Київ, вул.Симона Петлюри, №30, реквізити IBAN № НОМЕР_4 у АТ «ТАСкомбанк» заборгованість за Договором позики №4262346 в розмірі 2203 (дві тисячі двісті три) гривні 66 копійок.

В задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», юридична адреса: 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, №30, реквізити IBAN № НОМЕР_4 у АТ «ТАСкомбанк» 148 (сто сорок вісім) гривень 40 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Дата складання повного судового рішення 30.04.2025 року.

Суддя Пошивак Ю.П.