ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2284/24Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/182/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 601/2284/24 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2024 року (ухвалене суддею Білосевич Г.С., дата складення повного тексту 21 листопада 2024 року) в справі за позовом акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року акціонерне товариство акціонерно-комерційний банк «Львів» (далі АТ АКБ «Львів», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач 1, апелянт 1), ОСОБА_4 (далі відповідачка 2, апелянтка 2) про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 20 вересня 2019 року між АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №07447/119/20219, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 340 000.00 грн для поточних потреб, зі змінюваною процентною ставкою, а саме: з дати укладення договору по 30 вересня 2020 року - сплатою 22 % річних за користування кредитом, а кожні наступні 12 місяців після 01 жовтня 2020 року процентна ставка розраховується за формулою: процентна ставка = UIRD 12М + (Маржа) та терміном повернення до 19 вересня 2029 року включно. Також 18 травня 2023 року між банком та ОСОБА_3 укладено додатковий договір до кредитного договору №07447/119/2019 від 20 вересня 2019 року, відповідно до умов якого сторони погодили надання банком відтермінування повернення отриманого кредиту на період з 31 травня 2023 року по 30 квітня 2024 року та повернення сплати відсотків за користування кредитом на період з 28 лютого 2023 року по 30 квітня 2023 року. Відповідно до п.2.2 Додаткового договору - платіжний календар повернення кредиту викладено в новій редакції, згідно Додатку 1 до цього додаткового Договору, який складає невід`ємну частину цього додаткового договору та згідно з яким позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ним.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 20 вересня 2019 року між АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір поруки №07447/119/2019/Р-З. Згідно з п.п.1.1 договору поруки, порукою забезпечуються вимоги кредитора, що випливають з умов кредитного договору №07447/119/2019, укладеного між кредитором та позичальником. Як вбачається з п.2.2 договору поруки, поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

АТ АКБ «Львів» свої зобов`язання за договором кредиту виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу 1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором, однак ОСОБА_3 істотно порушив умови договору, а саме систематично не виконував взяті на себе зобов`язання, не погашав заборгованість, позивач звернувся до боржника із вимогою про сплату заборгованості, однак така однаково залишилась без відповідного реагування зі сторони позичальника.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, станом на 10 липня 2024 року заборгованість за договором складає 328 350.26 грн. Однак із врахуванням того, що відповідачем 1, під час розгляду справи, частково погашена заборгованості за вказаним кредитним договором, тому позивач просить стягнути солідарно із відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № 07447/119/2019 від 20 вересня 2019 року в розмірі 320 650.26 грн, з яких: заборгованість за кредитом 290 203.77 грн і заборгованість за відсотками 30446.49 грн та сплачений банком судовий збір.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2024 року позов АТ АКБ «Львів», задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АТ АКБ «Львів» заборгованість за Кредитним договором №07447/119/2019 від 20 вересня 2019 року в розмірі 320 650.26 грн.

Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АТ АКБ «Львів» понесені судові витрати по сплаті судового збору в рівних частках по 2462.65 грн з кожного.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали на нього апеляційні скарги, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказують, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що в оскаржуваному рішенні суду не правильно трактовано подані докази відповідача щодо підстав для подання позовної заяви до суду та позивних вимог про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

На виконання договору поруки позивачем направлено листи-вимоги від 16 квітня 2024 року, які ні позичальник, ні поручитель не отримували, про що свідчать відсутність відмітки про отримання на повідомленнях про вручення.

Враховуючи вищевказане, через відсутність звернення (попередження) до позичальника та поручителя у позивача відсутня законна підстава для дострокового стягнення заборгованості в судовому порядку. Також банк мав право звернутися для початку в телефонному режимі чи листом на електронну скриньку позичальника чи поручителя, що він постійно робив при щорічній зміні ставки відсотків і зміни сум у графіку погашення кредиту чи повторно надіслати.

Звертає увагу на те, що позивачем не вживалися заходи досудового врегулювання спору. Натомість, знаючи про фінансову скруту, без належного попередження відповідачів пред`явлено позов про дострокове стягнення всієї суми кредиту. При цьому вказані події відбувалися у військовий час, при тотальному падінні доходів і при бажанні відповідача 1 платити кредит згідно графіку.

Крім того, в грудні 2023 року ОСОБА_3 оплатив всі заборгованості по графіку сплати кредиту і станом на 01січня 2024 року в нього не було простроченого боргу по графіку сплати кредиту перед АТ АКБ «Львів».

У зв`язку з наведеним апелянти просять рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

28 січня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника АТ АКБ «Львів» - Керод Х.І. надійшов відзив на апеляційні скарги.

Відзив мотивовано тим, що не відповідає дійсності посилання ОСОБА_3 на те, що в грудні 2023 року ним повністю погашено заборгованість за кредитним договором і станом на 01січня 2024 року в нього не було простроченого боргу. Банком не заперечується, що станом на 01 січня 2024 року у позичальника відсутня прострочена заборгованість, однак заборгованість по тілу кредиту становила 297903.77 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Також звертає увагу на те, що прострочена заборгованість за спірним кредитним договором виникла після 01 лютого 2024 року, що відображено в розрахунку заборгованості.

Звертає увагу на те, що позичальнику та поручителю направлялися листи з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором, однак дані вимоги залишились без відповідного реагування, що підтверджується копіями листів-вимог 16 квітня 2024 року з копіями опису вкладення у цінний лист та фіскальним чеком «Укрпошти». При цьому вказані листи-вимоги скеровано за адресами, що зазначено в кредитному договорі та договорі поруки, тому у апелянтів об`єктивно не існувало перешкод для отримання поштової кореспонденції. При цьому апелянти зобов`язані самостійно слідкувати за поштовою кореспонденцією, яка надходить на їх адресу та несуть відповідні ризики у випадку неотримання ними кореспонденції внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

У доводах апеляційних скарг апелянти зазначають, що Банком не було вчинено жодних дій, спрямованих на пошук шляхів для погашення кредитної заборгованості, однак дана інформація не відповідає дійсності, оскільки, на підставі заяви позичальника від 08 травня 2023 року про внесення змін в умови кредитування, між банком та позичальником 18 травня 2023 року укладено додатковий договір до кредитного договору №07447/119/2019 від 20 вересня 2019 року, відповідно до умов якого сторони погодили надання банком відтермінування повернення отриманого кредиту на період з 31 травня 2023 року по 30 червня 2024 року. Отже, банком було проведено реструктуризацію боргу за кредитним договором, однак умови кредитного договору і надалі не виконувалися.

У зв`язку з наведеним просить апеляційні скарги залишити без задоволення.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

20 вересня 2019 року між АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №07447/119/2019, згідно з умовами якого АТ АКБ «Львів» надало відповідачу кредит в сумі 340000 грн на умовах його цільового використання, забезпеченості, строковості, платності та повернення в термін до 19 вересня 2029 року (а.с.6-8).

Згідно із меморіальним ордером № 565741 від 24 вересня 2019 року відповідач ОСОБА_3 отримав кредитні кошти в розмірі 340000 грн (а.с.19).

20 вересня 2019 року між АТ АКБ «Львів», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Договір поруки №07447/119/2019/Р-3, згідно з яким поручитель ОСОБА_4 зобов`язалася відповідати перед кредитором - АТ АКБ «Львів» солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання позичальником ОСОБА_3 усіх його зобов`язань за кредитним договором №07447/119/2019 від 20 вересня 2019 року та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі у майбутньому (а.с.18).

18 травня 2023 року між АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_3 укладено додатковий договір до кредитного договору №07447/119/2019 від 20 вересня 2019 року, відповідно до умов якого сторони погодили надання Банком відтермінування: повернення отриманого кредиту на період з 31 травня 2023 року по 30 квітня 2024 року; повернення сплати відсотків за користування кредитом на період з 28 лютого 2023 року по 30 квітня 2023 року (а.с.13).

Відповідно до п.2.2 додаткового договору - платіжний календар повернення кредиту викладено в новій редакції, згідно Додатку 1 до цього Додаткового Договору, який складає невід`ємну частину цього Додаткового Договору та згідно з яким позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ним.

Відповідно до п.3.1.додаткового Договору сторонами погоджено, що під час відтермінування, проценти продовжують нараховуватися Банком у відповідності до умов кредитного договору, а Позичальник зобов`язується сплатити відсотки. Нараховані за час відтермінування, в порядку та згідно платіжного календаря та/або при повному погашенні Кредиту, якщо таке матиме місце в період відтермінування.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №07447/119/2019 від 20 вересня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 станом на 30 жовтня 2024 року заборгував позивачу 320650.26 грн, з яких: 290203.77 грн - заборгованість за кредитом, 30446.49 грн - заборгованість за процентами (а.с.5).

Згідно листів-вимог від 16 квітня 2024 року; описів вкладення у цінний лист та рекомендованих повідомлень про вручення листа, АТ АКБ «Львів» надіслано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимоги про виконання порушеного зобов`язання та погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, однак докази отримання відповідачами вказаних відправлень відсутні (а.с.20-24).

Із платіжної інструкції №29А3-Р17М-А25В-8866 від 30 вересня 2024 року слідує, що ОСОБА_3 30 вересня 2024 року сплачено 7700 грн за кредитним договором №07447/119/2019 (а.с.68).

14 вересня 2022 року між ОСОБА_3 та Прикарпатським національним університетом імені В.Стефаника укладено договір про надання послуг освітньої послуги для здобувача вищої освіти ОСОБА_5 , загальна вартість освітньої послуги становить 52000 грн (а.с.69-70).

Із платіжної інструкції №4МХХ-6А76-С19К-С12Т від 16 серпня 2024 року слідує, що ОСОБА_3 здійснено оплату навчання ОСОБА_6 в сумі 12900 грн (а.с.71).

ОСОБА_4 зверталась до Кременецької міської ради із листом про вжиття заходів для ліквідації ями, ремонту дорожнього покриття і відвернення загрози травмування перехожих по пров. Шевченка в м. Кременець Тернопільської області, де знаходиться належна їй нежитлова будівля, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно листом від 19 липня 2024 року та долученими фото (а.с.72-85).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

У частині другій статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII, який також встановлює права споживачів, визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII).

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої зазначеної статті, який був чинний до 10 червня 2017 року).

У чинній до 10 червня 2017 року редакції частини десятої статті 11 Закону №1023-XII було закріплено, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VIII), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон № 1023-XII застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII (стаття 11 Закону № 1023-XII у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1734-VIII, споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, у даній справі регулювання правовідносин АТ АКБ «Львів» зі споживачем ОСОБА_3 щодо кредитування для споживчих потреб відбувалося з урахуванням приписів Закону № 1734-VIII.

Згідно із частиною четвертою статті 16 Закону № 1734-VIII, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) виснувала, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а в суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову в частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свій правовий висновок, висловлений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13 (провадження № 14-600цс18), вказавши, що суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема, частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), в якій був установлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

У справі №638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.

Звертаючись до суду із даним позовом АТ АКБ «Львів» посилався на те, що ОСОБА_3 не погашав заборгованість, тому існують правові підстави для дострокового повернення кредиту.

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що 20 вересня 2019 року між АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_3 укладено споживчий кредитний договір №07447/119/20219 на який поширюється дія частини четвертої статті 16 Закону № 1734-VIII, який встановлює обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

У підпункті 3.11 кредитного договору сторони передбачили, що банк у випадках, передбачених п.2.3.2 (несвоєчасності сплати процентів або неповернення суми кредиту), вправі вимагати дострокового повернення загальної вартості кредиту, про що письмово повідомляє позичальника за адресою в казаною у договорі, або надає особисто позичальнику під розпис. Позичальник зобов`язаний впродовж 30 календарних днів (а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів) з моменту отримання письмової вимоги банку, достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором.

Враховуючи наведене, АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_3 передбачили обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Разом з тим, звертаючись до суду з цим позовом, АТ АКБ «Львів» не надало доказів на підтвердження факту отримання відповідачами вимоги від 16 квітня 2024 року про сплату простроченої кредитної заборгованості, у разі невиконання якої банк мав намір реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту у судовому порядку.

На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув.

З досліджених апеляційним судом матеріалів справи вбачається, що на підтвердження надіслання відповідачам досудової вимоги від 16 квітня 2024 про погашення простроченої заборгованості та дострокового повернення кредиту позивачем додано до позовної заяви: опис вкладення до цінного листа, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (трек-номер 654, 953), поштові конверти.

У вказаних вище описі вкладення зазначено, що АТ АКБ «Львів» надіслано відповідачам досудову вимогу № 3071/0-05 від 16 квітня 2024 року за адресами: ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 .

Дослідивши матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що у справі відсутні докази отримання відповідачами вказаної вище досудової вимоги банку. У справі відсутні як поштові розписки про отримання відповідачами досудової вимоги банку, так і конверти з рекомендованим повідомленням про невручення відповідачам цих листів банку з різних причин, зокрема у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою, закінченням терміну зберігання чи відмовою адресата від отримання поштового відправлення.

Апеляційним судом перевірено інформації за допомогою загальнодоступного доступу до трекінгу поштових відправлень АТ «Укрпошта», що міститься на офіційному вебсайті товариства у мережі Інтернет. Відповідно до інформації з трекінгу поштових відправлень АТ «Укрпошта», дані про відправлення (трек-номер 654, 953) відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Таким чином, вказані вище обставини в їх сукупності свідчать про те, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження факту отримання відповідачами досудової вимоги. Вказане свідчить про порушення позивачем як відповідних умов кредитного договору щодо надіслання досудової вимоги, так і передбаченого законодавством обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

З огляду на те, що встановлені судом обставини справи свідчать про те, що відповідачі не отримували досудову вимогу банку, то відповідно останні не мали об`єктивної можливості виконати передбачений частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» обов`язок щодо повернення простроченої суми заборгованості за договором про споживчий кредит протягом 30 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.

Таким чином доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходять своє підтвердження.

Колегія суддів повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що АТ АКБ «Львів» порушило визначений частиною четвертої статті 16 Закону № 1734-VIII, та підпунктом 3.11 кредитного договору порядок направлення та вручення позичальнику і поручителю досудової вимоги, що не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення кредитної заборгованості, дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки у даному випадку встановлена кредитним договором умова дострокового повернення кредиту не настала.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 278/1646/15-ц (провадження № 61-7186св22).

Апеляційний суд зауважує, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором №07447/119/20219 від 20 вересня 2019 року у разі встановлення прострочення позичальником сплати відповідних платежів та виконання всіх передбачених кредитним договором та чинним законодавством вимог щодо обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду і ухвалення нового, яким у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із платіжної інструкції №86PC-X638-9459-1438 від 12 січня 2025 року вбачається, що ОСОБА_3 , за апеляційний розгляд скарги ОСОБА_3 сплатив судовий збір у розмірі 2955.18 грн.

Із платіжної інструкції №E921-2HOT-1PP5-X845 від 12 січня 2025 року вбачається, що ОСОБА_3 , за апеляційний розгляд скарги ОСОБА_4 сплатив судовий збір у розмірі 2955.18 грн.

За таких обставин, з позивача слід стягнути на користь відповідачів по 2955.18 грн, на кожного, судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний розгляд даної справи в розмірі 2955 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 18 копійок.

Стягнути з акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний розгляд даної справи в розмірі 2955 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 18 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 05 травня 2025 року.

Реквізити учасників:

Позивач: акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «Львів», місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Сербська, 1, код ЄДРПОУ - 09801546.

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий О.З. Костів

Судді: М.В. Хома

Н.М. Храпак