Провадження №2/748/400/25
Єдиний унікальний № 748/285/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" травня 2025 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Костюкової Т.В.

за участі секретарів судового засідання Шкоди А.Ю., Гофрик К.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Поди В.В.

представника відповідача - Торбєєва М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігова цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Десна» про витребування нерухомого майна із незаконного володіння.

УСТАНОВИВ :

24.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить витребувати на його користь із незаконного володіння у сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Десна» нерухоме майно: сушарка льонова А-1, загальною площею 684,1 кв.м., навіс для сіна Б-1, загальною площею 703,3 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 є та стягнути понесені витрати на правничу допомогу.

Позов обґрунтовується, тим, що позивач є власником нерухомого майна, а саме сушаркаи льонової А-1, загальною площею 684,1 кв.м., навісу для сіна Б-1, загальною площею 703,3 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 є. В період часу з 2008 року і по час звернення до суду СТОВ «Десна» користується у своїй господарській діяльності вказаним вище нерухомими майном. Подана позивачем вимога про повернення нерухомого майна власникові відповідачем не була виконана у зв`язку з чим позивач звертається до суду.

Чернігівським районним судом Чернігівської області ухвалою від 27 січня 2025 позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в цій справі.

Чернігівський районний суд Чернігівської області своєю ухвалою від 17 лютого 2025 року закрив підготовче провадження по справі та призначив справу до судового розгляду .

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позові, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити в його задоволенні з підстав викладених у відзиві та додаткових поясненнях.

Суд з`ясувавши позицію представників сторін, дослідивши письмові докази на предмет їх належності, допустимості та достатності приходить до наступного висновку.

Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК).

Згідно положень ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України). На підставі ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

Правовий аналіз положень статті 387 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2021 у справі № 924/454/20.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 відповідно свідоцтва про право на майновий пай члена колгоспного сільськогосподарського підприємства серії ЧНЧР 14-639, що виданий 23.09.2008 року Боромиківською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області належить на праві власності нерухоме майно: сушарка льонова А-1, загальною площею 684,1 кв.м., господарські будівлі:навіс для сіна Б-1, загальною площею 703,3 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 є. .

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за № 176020286 від 01.08.2019 року слідує, що 30.07.2019 року була проведена державна реєстрація права власності на нерухоме майно: сушарка льонова А-1, загальною площею 684,1 кв.м., господарські будівлі:навіс для сіна Б-1, загальною площею 703,3 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 є. за ОСОБА_1 ( рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень( відкриттям розділу), індексний номер 48057974 від 01.08.2019 року )( а.с 5)

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-019 від 26.12.2019 року вбачається. що відділом у Чернігівському районі Міжрегіонального управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області 26.12.2019 року у Державному земельному кадастрі за заявою ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :08:000:5045 ( а.с 6)

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника, а саме щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 422021072 від 10.04.2025 року вбачається, що станом на час ухвалення рішення за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно: сушарку льонову А-1, загальною площею 684,1 кв.м., господарські будівлі:навіс для сіна Б-1, загальною площею 703,3 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 є ( а.с 107)

Позивач звернувся до суду з віндикаційним позовом.

В силу приписів ч. 4 ст 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду (в постанові від 12 лютого 2020 у справі П/811/1640/17) звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

З огляду на вказане в разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

Рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) вказала, що питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Зокрема, у пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; у пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважає доцільним частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника, включаючи право володіння.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 неодноразово звертав увагу на те, що він є власником майна, яке є предметом позову. Дана обставина підтверджується також дослідженим в судовому засіданні письмовими доказами ( а.с 5,6 , 107), які є належними доказами.

Надані позивачем докази акти готовності резервуара РГС-5 № 1 до зачисних робіт від 24.02.2021 року. акт про виконану зачистку резервуара РГС-5 №1. Акт перевірки субєкта господарюванн ( виробничого об`єкта) від 21 вересня 2020 року № 366, звіт за результатами експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва субєкта господарювання під час виконання робіт підвищеної небезпеки № -0054-00.00.87.21 від 22 квітня 2021 року, висновок експертизи № -0054-00.00.87. 21 стану охорони праці та безпеки промислового виробництва субєкта господарювання під час виконання робіт підвищеної небезпеки від 22 квітня 2021 року, паспорт автозаправної станції за адресою: АДРЕСА_1 є СТОВ «Десна», повідомлення про результати ідентифікації обєктів підвищеної небезпеки від 20 січня 2021 року, припис Управління Держпраці у Чернігівській області від 21.вересня 2020 року № 366/08-02/51, технічний звіт з проведення електричних вимірів електромереж та профілактичних випробувань електроустаткуваннях на об`єктах СТОВ «Десна» протокол № 019-02 вимірювання опору розтікання на основних заземлювачах і заземлених магістралей і устаткування від 14.02.2024 року та протокол № 019-03 перевірки повного опору петлі фаза-ноль від 14.02.2024 року та товарно-транспортні накладні за 2021-2023 рік ( а.с 55-103) не підтверджують обставин вибуття з володіння позивача належного йому на праві власності майна, яке виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння, свідчить про наявність у ОСОБА_1 як у особи, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуття щодо нього всіх повноважень власника, в тому числі й права володіння

Суд звертає увагу, на те, що віндикаційним позовом захищається право власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування і розпорядження одночасно.

В судовому засіданні позивач підтвердив обставину того, що у квітні 2025 року він виставив на продаж та/або передачу в оренду складські приміщення , які є предметом позову, ( а.с 148-143), що свідчить про ту обставину, що майно не тільки не вибуло з його володіння але й підтверджує обставину що позивач не позбавлений можливості передати його в користування третіх осіб, або відчужити, про що ОСОБА_1 не заперечував під час розгляду справи.

Отже, власником майна є позивач,, який фактично не втратив володіння нерухомою річчю, а саме сушаркою льонова А-1, загальною площею 684,1 кв.м., навісом для сіна Б-1, загальною площею 703,3 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 є; доказів знаходження вказаного майна у володінні відповідача суду не було надано.

З огляду на те, що право власності на нерухоме майно зареєстроване за позивачем, яке включає в себе складові щодо володіння, користування та розпорядження майном, то звернення до суду з віндикаційним позовом є неналежним способом захисту.

В свою чергу, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 54), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76)).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доказів на підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Судові витрати понесені позивачем слід залишити за ОСОБА_1 .

У відзиві на позов відповідач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь СТОВ «Десна» судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На обґрунтування судових витрат було надано ордер на надання правничої допомоги серії СВ № 1057880 від 05.02.2025 року (а.с 31),договір № 53/08-24 про надання професійної правничої допомоги від 04 серпня 2024 року( а.с 33-36), додаткову угоду до договору № 53/08-24 про надання професійної правничої допомоги від 04 серпня 2024 року від 02 січня 2025 року ( а.с 36 зворот), доручення № 2 до договору про надання професій1ної правничої допомоги (послуги адвокатської діяльності) № 53/08-24 від 04.08.2024 року ( а.с 37), акт надання послуг № 9 від 06.02.2025 року ( а.с 38) , виписка з рахунку за період з 05.02.2025 року по 06.02.2025 року щодо перерахування СТОВ «Десна» коштів в сумі 15000 грн , призначення платежу «За надання правової (професійної правничої) допомоги згідно доручення № 2 від 05.02.2025 року до Договору № 53/08-24 від 04.08.2024 року ( а.с 39)

З вищезазначених доказів вбачається, що вартість правничої допомоги становить 15000 грн.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частинах 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У пунктах 34-47 Додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду справи сторона позивача не клопотала перед судом щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, хоча мала таку можливість.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, відсутності клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу зі сторони позивача , суд вважає, що відшкодуванню витрат на правничу допомогу на користь СТОВ «Десна» підлягає сума у розмірі 15000 грн., яку відповідач поніс у зв`язку із розглядом справи, що документально підтверджено випискою АТ «Укрсиббанк» ( а.с 39)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Десна» про витребування нерухомого майна із незаконного володіння відмовити.

Судові витрати понесені позивачем залишити за ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Десна» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч ) грн

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 г

Відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Десна», , адреса місцезнаходження: Чернігівська область, Чернігівський район, с. Боромики, вул. Нова, буд.2а

Повний текст рішення складено 12 травня 2025 року

Суддя Т.В.Костюкова