ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/4570/24Головуючий у 1-й інстанції Стельмащука П.Я.
Провадження № 22-ц/817/451/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 758/4570/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2025 року, ухваленого суддею Стельмащуком П.Я., повний текст якого складено 14 січня 2025 року, у справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2024 року АТ «Акцент-Банк» звернулось у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 05.07.2019 року у розмірі 75725,67 грн, яка складається з: 62842,71 грн заборгованість за кредитом, 12882,96 грн заборгованість за відсотками.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.07.2019 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання банківської картки, як засобу доступу до вказаного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Однак ОСОБА_1 не здійснює платежів у рахунок погашення суми кредиту та відсотків, через що утворилась заборгованість у розмірі 75725,67 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2024 року позов АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 05.07.2019 у розмірі 62842,71 грн (тіло кредиту).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ Акцент-Банк 2512,94 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначила, що доказів того, що Умови та правила надання банківських послуг у АТ Акцент-Банк, які додані позивачем до позовної заяви, є складовою укладеного між сторонами договору, матеріали справи не містять. Також відсутні і докази, що саме такі умови та правила надання банківських послуг діяли на момент підписання нею 05.07.2019 року анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, та в подальшому такі умови не змінювались.

Крім того, не надано доказів того, що позивач надав їй кредит у розмірі та на умовах, зазначених позивачем у позовній заяві, а вона відповідно, взяла на себе зобов`язання з повернення кредиту, сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Також під час укладення кредитного договору, повинен спочатку підписуватися паспорт споживчого кредиту, а потім кредитний договір, а не навпаки. Вказану процедуру не було дотримано банком, що було самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, але судом першої інстанції при розгляді справи не було враховано вказану обставину, що є порушенням вимог матеріального права та Закону України Про споживче кредитування.

Позивачем у справі не додано до позову копії ліцензії, яка надає право на здійснення відповідної банківської діяльності, лише витяг.

Також, судом першої інстанції невірно застосовано практику розгляду рішень ЄСПЛ, як джерела права, що є порушенням норм матеріального права у вирішенні вказаного спору.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не поступав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, розмір яких не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 05.07.2019 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

У заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згідна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua(а.с. 10).

05.07.2019 відповідачкою за допомогою електронного підпису також підписано паспорт споживчого кредиту Кредитна картка (а.с.11).

Як вбачається із довідки за картами АТ «А-Банк», відповідачці відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 строком дії до грудня місяця 2024 року (а.с. 31).

Згідно довідки за лімітами АТ «А-Банк», ОСОБА_1 05.07.2019 за ініціативою клієнта встановлено кредитний ліміт 0,00 грн, 17.01.2020 за ініціативою банку збільшено кредитний ліміт до розміру 5000,00 грн, 19.08.2020 за ініціативою банку збільшений кредитний ліміт до розміру 6000 грн, 12.07.2022 за ініціативою банку зменшено кредитний ліміт до розміру 6012,00 грн., 14.08.2022 за ініціативою банку зменшено кредитний ліміт до розміру 5892,00 грн., 23.09.2022 за ініціативою банку зменшено кредитний ліміт до розміру 5297,00 грн., 01.11.2022 за ініціативою банку зменшено кредитний ліміт до розміру 5265,00 грн., 08.12.2022 за ініціативою банку зменшено кредитний ліміт до розміру 4935,00 грн., 10.02.2023 за ініціативою банку зменшено кредитний ліміт до розміру 4779,00 грн., 10.07.2023 за ініціативою банку збільшено кредитний ліміт до розміру 35000,00 грн., 12.08.2023 за ініціативою банку збільшено кредитний ліміт до розміру 65000,00 грн., 12.08.2023 за ініціативою клієнта збільшено кредитний ліміт до розміру 65000,00 грн., 12.08.2023 за ініціативою клієнта зменшено кредитний ліміт до розміру 65000,00 грн (а.с. 32).

Факт отримання кредитних коштів, користування коштами та кредитною карткою підтверджується випискою по картці за період з 05.07.2019 по 19.03.2024, яка є первинним бухгалтерським документом відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік» та належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором (а.с. 12-30).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 19.03.2024 складає 75725,67 грн., яка складається з: 62842,71 грн. - заборгованість за кредитом, 12882,96 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 5-9).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у наданій анкеті-заяві від 05.07.2019 не вказано, яку саме послугу та на яких умовах відповідач бажає отримати.

При цьому, надана позивачем роздруківка із сайту банку витягу з умов та правил не може бути визнана належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також, наданий позивачем паспорт споживчого кредиту не є належним доказом на підтвердження вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами.

Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

В силу частини першої 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як передбачено частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

У справі, що переглядається, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо доведеності позивачем укладення між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору б/н від 05.07.2019, оскільки остання підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», наслідком чого їй було відкрито рахунок та надано кредит, яким вона користувалась на свої особисті потреби, в тому числі частково погашала заборгованість, що підтверджується випискою по картці від 19.03.2024 та свідчить про визнання відповідачкою боргу.

Не заслуговують на увагу доводи заявника, що позивачем не надано суду докази, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір заборгованості., оскільки доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020року у справі № 760/7792/14-ц.

Також часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 127/23910/14-ц (постанова від 23.12.2020).

Таким чином, у колегії суддів не має підстав вважати, що за спірним кредитним договором у відповідачки ОСОБА_1 відсутні зобов`язання, зокрема щодо сплати тіла кредиту.

Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують та не доводять зворотного. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідачкою не підписувалась вказана заява в матеріалах справи немає та нею не надано. Також кредитний договір відповідачем недійсним не визнавався.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неналежність долученого до позовної заяви доказу, а саме: Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки на них відсутня дата, коли ці Умови та Правила були введені банком у дію, відсутній підпис відповідачки та дата ознайомлення з такими, то вони є безпідставними, оскільки суд першої інстанції відмовив позивачу у стягненні заборгованості по відсоткам за безпідставністю, а стягнув лише тіло кредиту в сумі 62842,71 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2025 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишається без змін, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 26 березня 2025 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2025 року слід поновити.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2025 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома