Справа № 489/1604/25
Провадження № 2/489/1600/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12 травня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді Костюченка Г.С., розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

встановив:

В березні 2025 ОСОБА_1 звернулася до суду через свого представника - адвоката Балабан О.І. з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, за якою просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину одноразово в сумі 172664 грн. 86 коп. за період 2019 по 2025 роки, понесені у зв`язку з лікуванням, навчанням повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Повнолітня дитина проживає разом з позивачем.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.09.1998 року по 01.10.2020 року. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У березні 2022 року у зв`язку із збройною агресією росії проти України, а також із метою продовження навчання за кордоном, ОСОБА_3 виїхав до Польщі, де постійно проживає з того часу окремо від батьків. В свою чергу батьки, як батько так і матір, додатково надсилають йому кошти для проживання закордоном. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 виповнилося 18 років.

За період 2019 по 2025 роки, позивачкою понесені витрати у зв`язку з лікуванням, навчанням, придбанням шкільного приладдя повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 227908 грн. 45 коп.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги на лікування, оплату навчання не надає, тому позивачка звернулася до суду з вимогою про стягнення з відповідача 172664 грн. 86 коп. в рахунок зазначених витрат.

Ухвалою від 10.03.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Від представника відповідача - адвоката Сорочана Є.В. до суду надійшов відзив за змістом якого з позовними вимогами ОСОБА_1 відповідач не згоден.

Представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та не обґрунтованими.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач, представник позивача не скористалась правом на надання відповіді на відзив.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процессу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 1 СК України - Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.09.1998 року по 01.10.2020 року. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У березні 2022 року у зв`язку із збройною агресією росії проти України, а також із метою продовження навчання за кордоном, ОСОБА_3 виїхав до Польщі, де постійно проживає з того часу окремо від батьків. В свою чергу батьки, як батько так і матір, додатково надсилають йому кошти для проживання закордоном. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 виповнилося 18 років.

У травні 2023 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона проживає разом з сином та утримує його, звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.07.2023 року у справі № 489/2176/23 з ОСОБА_2 стягнено на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 11 травня 2023року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення 23 (двадцяти трьох) років.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16.07.2024 року у справі № 489/2176/23 скасоване рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.07.2023 року та ухвалене нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відмовлено.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_3 не проживає разом з ОСОБА_1 . Виходячи з приписів ч.3 ст.199 СК України, оскільки позивач зі своїм повнолітнім сином не проживає (доказів протилежного суду не надано), то у неї відсутнє право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. У вересні 2024 року ОСОБА_3 самостійно звернувся до батька ОСОБА_2 з позовом про стягнення аліментів на своє утримання як повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.12.2024 року у справі № 489/6993/24 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/6 частки від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи 18.09.2024 і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 (двадцяти трьох) років.

У березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання сина.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може братии участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Саме такі висновки щодо застосування статей 185, 198, 199 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6- 1296цс15. З огляду на викладене, всі додаткові витрати після 08.06.2022 року (повноліття дитини) понесені позивачем на сина не можуть бути стягнені з відповідача.

Суд повністю погоджується з доводами представника відповідача що позивач не має права на стягнення додаткових витрат на дитину з березня 2022 року, так як дитина внаслідок виїзду за кордон не проживає з матір`ю. Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина.

Крім того, саме по собі навчання дитини з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини та не може безумовно свідчити, що витрати пов`язані з навчанням у ньому, викликані особливими обставинами.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № № 61-1460св18).

За правилом ст. 185 СК України, батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Єдиною витратою понесеною позивачем на дитину до її повноліття є купівля смартфону Apple Iphone 64Gb вартістю 17474,01 грн., що підтверджується копією фіскального чеку від 05.06.2019р.

Однак позивачкою не доведено належними доказами, що необхідність придбання вказаного смартфону (вартість якого згідно курсу валют на червень 2019 року становить близько 700 доларів США) зумовлені особливими обставинами. Тому відсутні підстави для стягнення з відповідача половини вартості на придбання цього майна як компенсації додаткових витрат позивачки на дитину.

Так, в постанові від 31 січня 2020 у справі № 484/2230/17 Верховний Суд вказав, що придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не належить до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами. Ці витрати поглминаються аліментними виплатами того з батьків, хто не проживає з дитиною.

На підтвердження обставини понесених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 витрат на навчання, лікування, придбання речей, переказів коштів тощо позивачем надається документи на іноземній (здебільшого польській) мові з перекладом на українську мову, виконаним Агентством перекладів АВРОРА.

Агентство перекладів АВРОРА має невідомий статус, яка кваліфікація у перекладачів, чи має воно відповідно свідоцтво на здійснення перекладів. Окрім телефонів на штампі виконаному на іноземній мові жодних ідентифікуючих даних про дане агентство надані позивачем документи не містять.

Крім того, судом враховується правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 у справі № 336/1488/19, відповідно до якої витрати на навчання дитини з метою здобуття професійрної освіти за кордоном, за наявності можливості проходження навчання в держвних закладах освіти, не відносятся до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

За правилом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 9 ЦПК України Цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій та статус судів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою. За положеннями ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до ст.1, 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. У судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку.

Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат».

Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17. Із наданих ВССУ роз`яснень, які викладені у листі «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року слідує, що суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. Отже, у разі, коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою.

Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально посвідчена в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат».

Долучені позивачем до позову з перекладом на українську мову, виконаним Агентством перекладів АВРОРА, є недопустимими доказами, оскільки викладені іноземною мовою та не містять належного нотаріально засвідченого перекладу на українську мову.

На підставі викладеного відповідно до ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 180-184,185, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 206, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р I Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 12.05.2025.

Суддя: Г.С. Костюченко