Номер провадження: 22-ц/813/4593/25
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Сєвєрової Є.С. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приморський відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини,за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024, ухвалене у складі судді Науменка А.В.,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , аліменти у твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 70800,00 гривень по виконавчому провадженню № 66141918.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.04.2021 вирішено стягнути з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 8 000 грн, щомісячно, починаючи з дати подання позову, а саме з 04 листопада 2020 року, і до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дане рішення відповідачем не виконується в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 80000,00 грн. за період з 01.02.2023 по 01.12.2023.

Враховуючи наведені вище обставини позивач звернулась до суду із позовом про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина у розмірі 70800,00 грн. (а.с. 1 10)

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_1 , неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 70800,00 гривень по виконавчому провадженню № 66141918.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не надано, суд вважав, що позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (а. с. 55 58).

Короткий зміст заяви про перегляд заочного рішення

В січні 2025 року не погодившись із вищевказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернувся із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просив його скасувати та призначити справу до розгляду. (а.с. 82 85)

Короткий зміст рішення за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2025 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. (а.с. 103 105)

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Поліщук І.О., діюча від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково та визначити суму неустойки (пені) у розмірі 8000 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) судом було розглянуто справу за відсутності належного повідомлення; 2) відповідач добросовісно в добровільному порядку виконував рішення суду про стягнення з нього аліментів. Введення воєнного стану на території України суттєво вплинули на матеріальне становище відповідача, оскільки останній залишився без стабільного доходу, а з початку 2023 року тимчасово перебував у дуже скрутному фінансовому становищі через відсутність заробітку. Після відновлення більш стабільного матеріального становища, відповідачем 01.05.2024 повністю було погашено заборгованість з аліментів на загальну суму 96 000 грн. З травня 2024 року відповідачем щомісячно сплачуються аліменти на утримання дитини, станом на теперішній час заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Тому вказані обставини беззаперечно вказують на відсутність умислу та вини відповідача у тимчасовій несплаті аліментів, які сталися виключно через складне матеріальне становище (а. с. 111 118).

Позиція позивача в апеляційному суді

Адвокат Іванова Г.С., діюча від імені ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу просила в її задоволенні відмовити.

Вказувала, що доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення про розгляд справи спростовуються матеріалами справи.

Надана довідка про доходи не може бути взята та уваги, оскільки відповідач є засновником та єдиним учасником ТОВ «Укрвуд Експерт» та отримує дохід від володіння корпоративними правами. Вказані обставини спростовують твердження відповідача про наявність скрутного матеріального становища та свідчить про те, що відповідач приховує свої доходи для уникнення відповідальності за несплату аліментів (а.с. 141 144).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1, 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову (стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику його учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.17 20.)

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.04.2021 року у справі №522/19340/20 вирішено стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти в твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 8 000 грн, щомісячно, починаючи з дати подання позову, а саме з 04 листопада 2020 року, і до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 21 25).

Постановою Старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.07.2021 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №522/19340/20 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 (а.с. 26 37).

Відповідно до розрахунку Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) заборгованість ОСОБА_2 станом на 14.12.2023 становить 80000,00 грн., яка утворилась в період з січня 2023 року по листопад 2023 року (а.с. 28 29).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття/відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Щодо посилання апелянта про розгляд справи за відсутності належного повідомлення відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частини друга, четверта та п`ята статті 128 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру №394528 від 04.01.2024 щодо місця реєстрації ОСОБА_2 , останній знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_3 з 08.02.2021 (а.с. 40)

В матеріалах справи відсутні жодні інші дані про місце реєстрації чи місце проживання відповідача.

Поштова кореспонденція ОСОБА_2 надсилалась за адресою АДРЕСА_3 , яка поверталась з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 50 51)

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України визначено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання ; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Отже, колегія суддів вважає, що за відсутності відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , його виклик до суду повинен був здійснюватися через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до довідки про доставку SMS ОСОБА_2 було доставлено SMS-повідомлення про судове засідання, призначене на 28.02.2024 та на 26.03.2024 (а. с. 44, 48).

Проте ця довідка про доставку SMS не може вважатися доказом належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання, оскільки згідно пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом Учаснику SMS-повідомленням лише після подання ним до суду заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом роздрукування та заповнення Учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

У матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_2 про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення. За таких обставин не можна вважати, що суд першої інстанції належним чином повідомив ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання.

Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду від 31 січня 2023 у справі № 693/812/21.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, докази про належне повідомлення ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання відсутні.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду» (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц)». Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Таким чином, вказані порушення є підставою для обов`язкового скасування рішення і ухвалення нового судового рішення (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Щодо посилання апелянта на відсутність умислу та вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови:

- існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України;

- наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів.

Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочки.

Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні.

Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Апелянт вказує, що у останнього відсутня вина та умисел в несплаті аліментів, посилаючись на введення воєнного стану на території України та скрутне матеріальне становище.

Крім того, останній вказує, що ним була погашена заборгованість зі сплати аліментів та на даний час у останнього відсутня заборгованість.

Колегія суддів критично відноситься до вказаних тверджень, з огляду на те, що відповідачем не було надано доказів про відсутність заборгованості, а саме довідки про наявність/відсутність заборгованості зі сплати аліментів від органу державної виконавчої служби. Оскільки з наданої квитанції про перерахування аліментів на користь ОСОБА_1 в загальному розмірі 96000 грн, вбачається, що в призначені платежу вказано, що аліменти сплачені за період травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року, січень, лютий, березень, квітень 2024 року.

А відповідно до розрахунку заборгованості Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) заборгованість ОСОБА_2 станом на 14.12.2023 становить 80000,00 грн., яка утворилась в період з січня 2023 року по листопад 2023 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що сплата заборгованості зі сплати аліментів вже після пред`явлення позову до суду не звільняє боржника від відповідальності у вигляді неустойки (пені) за несвоєчасну їх сплату за минулий період, тобто в період прострочення виконання зобов`язань зі сплати аліментів.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 достеменно відомо про наявність у нього зобов`язань щодо щомісячної сплати аліментів в сумі 8000 грн. на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На протязі тривалого часу сплачував аліменти у визначеному рішенням суду розмірі.

Посилання апелянта на скрутне матеріальне становище не може бути безумовною підставою для повного звільнення від відповідальності за несвоєчасну сплату аліментів.

Апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів звернення апелянта до суду із позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною свого матеріального стану.

Тобто, вказані обставини є доказом того, що ОСОБА_2 погоджується та визнає свій обов`язок зі сплати аліментів на утримання доньки у вказаному вище розмірі.

Посилання апелянта на необхідність стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 8000 грн. є значно заниженою.

Проте подання відомостей про підтвердження скрутного матеріального становища ОСОБА_2 , зокрема довідки про доходи, згідно з якою за період з 1 кварталу по 4 квартал 2023 року у останнього відсутні доходи (а.с. 121-122) є підставою для зменшення заборгованості за пенею. Крім того, заборгованість виникла в період воєнного часу, що є об`єктивною обставиною, яка впливає на доходи та матеріальне становище особи.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що відповідач є засновником та єдиним учасником ТОВ «Укрвуд Експерт» та отримує дохід від володіння корпоративними правами та, що відповідач приховує свої доходи для уникнення відповідальності за несплату аліментів, оскільки на підтвердження вказаних обставин не надано жодних доказів.

Тому з урахуванням вищевказаного, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню неустойка (пеня) за період з лютого 2023 року по грудень 2023 року включно у розмірі 40000 грн, так як зазначена санкція за ухилення від сплати аліментів буде стимулюватиме відповідача дотримуватися належної дисципліни щодо сплати аліментів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до вирішення справи за відсутності належного повідомлення відповідача, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 40000,00 гривень по виконавчому провадженню № 66141918.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Є.С. Сєвєрова

Судді: С.О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе