ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4631/25 Справа № 192/2436/24 Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Кошара О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року у справі за позовом Виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року Виконавчий комітет Новопокровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог Виконавчий комітет Новопокровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області посилався на те, що рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2023 року у справі №192/1228/22 було відібрано дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від її батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без позбавлення їх батьківських прав та передано органу опіки та піклування Виконавчому комітету Новопокровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, та з батьків було стягнуто аліменти на утримання дитини. Рішенням виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 17 жовтня 2023 року №01 дитині ОСОБА_4 було встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування та встановлено опіку, а опікуном призначено ОСОБА_3 . Позивач вказує, вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року у справі №192/1481/22 мати дитини ОСОБА_5 була визнана винуватою у вчиненні відносно малолітньої ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та їй призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, вирок набрав законної сили 08 лютого 2024 року. 26 лютого 2024 року представники органу опіки та піклування відвідали відповідачів з метою з`ясувати причин усунення від виховання дитини. Від ОСОБА_3 була отримана інформація про те, що за період перебування малолітньої дитини ОСОБА_4 в її родині, батьки не спілкувалися з нею та не виявляли відповідного бажання до спілкування. Позивач вважає, що з моменту відібрання дитини від відповідачів, останні свідомо нехтують своїми батьківським обов`язками. На підставі викладеного Виконавчий комітет Новопокровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області просив суд позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 батькіських прав відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року задоволено позовні вимоги Виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Позбавлено ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпро, матір`ю якої вона є. Позбавлено ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпро, батьком якої він є. Стягнуто з ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави по 1 211 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 23 січня 2025 року скасувати в частині позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини)).

Стаття 9 Конвенція про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частини друга та третя статті 51 Конституції України).

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III Про охорону дитинства забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Частиною першою статті 8 Закону № 2402-III передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону № 2402-III виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, повагу до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини друга та третя статті 150 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частини перша, друга та четверта статті 155 СК України).

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина друга статті 157 СК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (частина перша статті 165 СК України).

Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (частини перша та четверта статті 169 СК України).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частини друга та третя статті 171 СК України).

ЄСПЛ у справі Хант проти України від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року в справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Судова практика в цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Апеляційний суд в оцінці обставин справи керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 361/2014/22.

У справі встановлено, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2023 року у справі №192/1228/22за позовом Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новопокровської селищної ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів- задоволено позовні вимоги Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новопокровської селищної ради. Відібрано дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батьків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення їх батьківських прав та передати її органові опіки та піклуванню Виконавчому комітету Новопокровської селищної ради. Стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 550 грн. 25 коп., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь законних представників дитини, з якими вона буде проживати. Стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 550 грн. 25 коп., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь законних представників дитини, з якими вона буде проживати. Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 2481 грн. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2481 грн. (а.с.10-13). Вказане рішення суду набрало законної сили.

Рішенням виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 17 жовтня 2023 року №04 було надано малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.16).

Рішенням виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 17 жовтня 2023 року №01 було встановлено опіку над малолітньою дитиною, позбавленою батьківського піклування, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначено ОСОБА_3 її опікуном (а.с.14, 15).

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року у справі №192/1481/22, кримінальне провадження №0000369, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 вересня 2022 року, визнано ОСОБА_1 , винуватою у пред`явленому обвинувачені у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком один рік (а.с.17, 18).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року відносно обвинуваченої ОСОБА_1 залишено без змін (а.с.19-21).

Слід зазначити, вказаним вироком суду встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України, було вчинено ОСОБА_1 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Актом обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 , за підписом ОСОБА_1 , встановлено, що батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виявляють бажання спілкуватися з дитиною (а.с.23).

Згідно Акту оцінки потреб сім`ї від 08 серпня 2024 року ОСОБА_2 відмовився від надання йому соціальних послуг (а.с.24-29).

Згідно довідки Державної установи Дніпровська установа виконання покарань № 4, ОСОБА_1 з 02 квітня 2024 року по 29 квітня 2024 року перебувала у вказаній установі та була направлена до Конопського виправного центру № 130 Сумської області для відбування покарання (а.с.72).

Матеріалами справи підтверджується факт того, що відповідачі не сплачують аліменти на утримання дитини, мають заборгованість зі сплати аліментів (а.с.32, 33).

Судом встановлено, мати дитини з дитиною не спілкується, не цікавляться життям дитини, аліменти не сплачує.

Перешкоди матері у спілкуванні з дитиною судом не встановлені.

Доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідача ОСОБА_1 брати участь у вихованні та розвитку дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачем надано не було.

Лише той факт, що відповідач ОСОБА_1 не визнала позов та висловила бажання брати участь у вихованні дитини, не свідчить про її інтерес до дитини та реальне бажання змінити свою поведінку по відношенню до дитини.

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20) зроблено висновок, що лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.

У справі № 459/3411/18 (постанова Верховного Суду від 29 вересня 2021 року (провадження № 61-10531св21)) суди вирішили позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки, керуючись тим, що відповідач нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Він не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

З урахуванням наведених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин саме лише заперечення відповідача ОСОБА_1 проти позбавлення її батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови в задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав.

Під час розгляду судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (згідно із частиною четвертою статті 19 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 08 від 13 серпня 2024 року та Висновку, доцільним є позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по відношенню до їх малолітньої дитини ОСОБА_6 , оскільки останні свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (а.с. 35-37).

У правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання слід вирішувати в контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідача ОСОБА_1 брати участь у вихованні та розвитку дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріали справи не містять, відповідачем ОСОБА_1 такі докази суду не надані.

Отже, позивачем доведено обставин свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навмисного нехтування нею, необхідності застосування крайнього заходу втручання в права дитини на зростання в сім`ї, неможливості застосування альтернативних, менш суворих заходів, відповідність такого заходу якнайкращим інтересам дитини та його виправданість.

Враховуючи, фактичні обставини справи, норми закону, якими регулюються спори, пов`язані із обов`язками батьків, докази, які надали сторони, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який суди йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів та враховуючи, що суду надано переконливі докази дійсно навмисного, свідомого ухилення матері дитини від виконання своїх батьківських обовязків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в оскарженій частині в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду в оскарженій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови

проголошена у судовому засіданні 29 квітня 2025 року.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова