САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Справа №206/5162/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2025 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Богатько Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 та Центр надання послуг м. Дніпра Відділ ЦНАП «Лівобережний» про встановлення факту самостійного утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2024 року представник заявника звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту самостійного утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування заявлених вимог представник заявника посилається на те, що 15.08.2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2022 року було розірвано. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно виданої Українським державним університетом науки і технологій №697/06.05-33/12 від 02.09.2024 року є студентом 2 курсу цивільної інженерії та екології факультету ННІ ПДАБА Українського державного університету науки і технологій ІV рівня акредитації, денної форми навчання, форма навчання бюджет, наказ №226-КС від 09.08.2023 року, термін навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року. Після розірвання шлюбу син ОСОБА_3 залишився проживати з ним та проживає по теперішній час. Мати ОСОБА_2 виїхала за межі України та постійно проживає за кордоном, участі у житті сина не приймала. Батько займається вихованням сина, стежить за його успішністю, побутовими умовами, активно цікавиться та приймає участь в освітньому житті. Функцію грошового забезпечення виконує в повному обсязі самостійно. Встановлення факту самостійного утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, необхідне заявнику для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, як малозабезпечена сім`я у відповідності до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». Просить суд встановити факт самостійного виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання на утриманні його батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10 жовтня 2024 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

05 листопада 2024 року на виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська заявником подано заяву про усунення недоліків.

07 листопада 2024 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

12 лютого 2025 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська витребувано докази.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав, пояснив, що з дружиною вони розлучені, вона на теперішній час перебуває у Великобританії, сина він виховує самостійно, робить все що від нього залежить, мати дитині не допомагає, інших близьких родичів немає, встановлення факту самостійного утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання йому потрібне для оформлення відстрочки у РТЦКтаСП, просив повністю задовольнити заяву.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі

Представник заінтересованої особи Центру надання послуг м. Дніпра Відділ ЦНАП «Лівобережний» в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію заявника, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на наступні підстави.

В судовому засіданні встановлено, що з 15.08.2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2022 року було розірвано (а.с.11-13)

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно виданої Українським державним університетом науки і технологій №697/06.05-33/12 від 02.09.2024 року є студентом 2 курсу цивільної інженерії та екології факультету ННІ ПДАБА Українського державного університету науки і технологій ІV рівня акредитації, денної форми навчання, форма навчання бюджет, наказ №226-КС від 09.08.2023 року, термін навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року (а.с.9, 14)

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 22.04.2025 року, ОСОБА_4 з 10.08.2022 року перебуває за межами України (а.с.86).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду показав, що його опікує його рідний батько, він навчається, вони мешкають разом із батьком вдвох, мати через війну перебуває за кордоном та не приїжджа в Україну, допомоги йому ніякої не надає, іншого доходу, окрім стипендії він немає, його повністю утримує батько.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду показала, що заявник та його син є її сусідами, ОСОБА_6 вона знає з дитинства, зі слів ОСОБА_7 їй відомо, що ОСОБА_8 вимагає, щоб ним опікувався хтось із батьків і краще, щоб це був батько, оскільки поведінка хлопця трішки виходить за норми, він слідує молодіжному напрямку, тому батьку не варто залишати дитину для самостійного життя. ОСОБА_8 мешкає разом зі своїм батьком, а його мати ОСОБА_9 мешкає в ОСОБА_10 та з початку повномасштабного вторгнення вона в Україну не приїжджала.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду показала, що заявник є її сусідом, їй відомо, що його дружина на початку повномасштабного вторгнення поїхала разом із сином, але ОСОБА_8 потім повернувся і мешкає разом із батьком, у ОСОБА_12 алергія і йому потрібна спеціальна дієта та контроль, ОСОБА_7 повністю забезпечує сина. Зі слів ОСОБА_13 їй відомо, що остання поїхала та повертатися не планує.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як зазначено в ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

За зальним правилом, окреме провадження це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник просить встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України).

Таким чином, справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц та в постанові від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17.

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Системний аналіз вищевикладених норм ЦПК України дає суду підстави для висновку про те, що справам окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення, притаманні такі ознаки, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження, конкретна мета встановлення факту, а також його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Тобто, заявник повинен надати докази того, що станом на час розгляду справи встановлення певного факту має юридичне значення для його суб`єктивних матеріальних прав.

ОСОБА_1 в заяві не обґрунтував підстав встановлення юридичного факту самостійного утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та не вказав, які саме юридичні наслідки породжуватиме факт, встановлений у судовому порядку. В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що встановлення цього факту йому потрібне для оформлення відстрочки в ТЦК та СП.

У відповідності до пункту 4 статті 23 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (стаття 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

Сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Справедливість це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості висловив Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004.

Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №754/5841/17.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі №520/1185/16-ц).

Заява про встановлення факту самостійного утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання фактично пред`явлена військовозобов`язаним чоловіком з метою штучного створення умов та обставин, які можуть бути підставою для його відстрочки/звільнення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Заявник у цій справі намагається застосувати способи захисту сімейних прав, інтересів дитини, з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби).

Вказаний висновок суду кореспондується із висновком, викладеним у Постанові Верховного Суд від 13 березня 2024 року у справі №495/2284/23.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволенню не підлягає в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.155, 157, 160 СК України, ст.ст. 6-13, 33-34, 76-81, 83, 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 315 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та Центр надання послуг м. Дніпра Відділ ЦНАП «Лівобережний» (м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд.31д) про встановлення факту самостійного утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.П.Румянцев