ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м.Суми

Справа №591/6033/23

Номер провадження 22-ц/816/569/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності :

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 серпня 2024 року у складі судді Сидоренко А.П., ухваленого в м. Суми, повне судове рішення складено 09 серпня 2024 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Сумської обласної прокуратури про стягнення майнової та моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

У липня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, змінивши предмет позову та збільшивши позовні вимоги (а.с. 102-103, 165-166), просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з Сумської обласної прокуратури на його користь 944206 грн 47 коп. майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди та 150000 грн 00 коп. моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що з 14 квітня 2007 року працює в органах прокуратури, з 14 квітня 2017 року обіймав посаду заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури. Наказом керівника Сумської обласної прокуратури від 12 березня 2021 року його було звільнено з посади заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про прокуратуру», п. 3 пп. 12 п. 19 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури». Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року, яке постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2022 року залишено без змін, визнано протиправним і скасовано рішення П`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №22 від 24 грудня 2020 року про неуспішне проходження атестації ОСОБА_2 . Визнано протиправним і скасовано наказ керівника Сумської обласної прокуратури №61к від 12 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області та органів прокуратури Сумської області. Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області. Стягнуто з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 208028 грн 25 коп. та понесені ним судові витрати на отримання професійної правничої допомоги.

16 лютого 2022 року він був поновлений на позаштатній посаді заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури, а з 23 грудня 2022 року обіймає посаду прокурора Тростянецького відділу Охтирської окружної прокуратури.

У зв`язку з порушенням трудових прав та незаконним звільненням із займаної посади вважає, що він має право на відшкодування йому упущеної вигоди та моральної шкоди.

Зокрема, внаслідок розсилання керівникам місцевих прокуратур Сумської області інформаційного листа за підписом керівника Сумської обласної прокуратури, в якому йшлося про вчинення ним дій та прийняття рішень, нібито, в умовах реального конфлікту інтересів, було завдано значної шкоди його діловій репутації, поставлені під сумнів його професійні якості та його авторитет серед колег.

Зазначав про те, що протиправні дії та рішення відповідача завдали значної шкоди не тільки йому, а й членам його родини, яких він зобов`язаний утримувати.

Посилається і на погіршення його майнового стану, у наслідок незаконного звільнення. Так, він змушений був продати належний на праві власності автомобіль, був позбавлений можливості виконати зобов`язання за кредитними договорами. Після поновлення на роботі у лютому 2022 року та початком повномасштабної агресії рф не отримав грошового матеріальної допомоги, які отримали інші прокурори Охтирської окружної прокуратури. Присуджений до стягнення за судовим рішенням середній заробіток за час вимушеного прогулу, що було виконано у примусовому порядку у червні 2022 року, значно знецінився у порівнянні з 2021 роком.

Вважає, що на час звернення до суду з позовом його права в повній мірі відновлені не були, адже він працює на посаді прокурора Охтирської окружної прокуратури, яка не є рівнозначною посадою яку він обіймав до звільнення заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури.

Вимоги про стягнення упущеної вигоди позивач мотивував тим, що за період з 16 лютого 2022 року до 22 грудня 2022 року та після поновлення на роботі в Охтирській окружній прокуратурі на позаштатній посаді він не одержав належний йому дохід. Вважає, що за умови відсутності протиправних дій відповідача, він би займав посаду заступника керівника Охтирської окружної прокуратури та його посадовий оклад з доплатами мав становити 62400 грн 00 коп., розмір отриманих ним доходів за період з 16 лютого 2022 року до 22 грудня 2022 року становив би 635061 грн 82 коп., тоді як ним отримано лише 110400 грн 00 коп. Відтак, розмір недотриманої ним заробітної плати становить 524661 грн 636 коп.

Також, у 2021 -2022 роках всі прокурори Охтирської окружної прокуратури, окрім нього, за результатами оцінювання якості роботи отримали оцінку «позитивно» з виплатою 238039 грн 16 коп. щорічної премії, 79688 грн 57 коп. допомоги на оздоровлення та 101817 грн 38 коп. матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових умов.

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 06 серпня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнив частково.

Стягнув з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 5000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовив.

Стягнув з Сумської обласної прокуратури на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції вирішувалися правові питання, які не були заявлені ним як предмет спору, який викладений у позовній заяві та подальших заявах про зміну позовних вимог з посиланням та ст. 1173 ЦПК України, у взаємозв`язку із ст. 22 цього ж кодексу. Судом першої інстанції застосовано правову позицію ВС, викладену у постанові від 26 травня 2022 року у справі №540/1268/21, яка не є релевантною, оскільки стосується питання невиплати прокурору заробітної плати з урахуванням посадового окладу, передбаченого ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

Наголошує на тому, що заявлені ним вимоги про стягнення спірної суми упущеної вигоди є доходом, який він міг реально отримати за звичайних умов у результаті його фактичного успішного проходження атестації, якби його право не було порушено протиправним рішенням керівника Сумської обласної прокуратури від 12 березня 2021 року №61к про звільнення. Зважаючи на те, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року визнано протиправним рішення про неуспішне проходження атестації та про його звільнення, виходячи з п. 17 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №113 від 19 вересня 2019 року єдиним законним рішенням за цих обставин було б рішення про його успішне проходження атестації та подальше безумовне призначення його на відповідну посаду до окружної прокуратури, що як наслідок, давало реальні підстави для отримання ним доходу, визначеного у ст. 81-83 Закону України «Про прокуратуру».

Стверджує, що завдана йому шкода є наслідком рішення відповідача про його звільнення, а отримання ним з грудня 2022 року доходів у розмірі, визначеному ст. 81-83 Закону України «Про прокуратуру» вказує на те, що такі доходи він мав б отримувати з лютого 2022 року.

Вважає, що присуджений до стягнення розмір заподіяної йому моральної шкоди на рівні 5000 грн 00 коп., є таким, що не відповідає обставинам справи та свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права, які вимагають визначення моральної шкоди на засадах справедливості. На переконання заявника апеляційної скарги його страждання, розпач та переживання, спричинені руйнуванням кар`єри в органах прокуратури після 15 років роботи, втрату доходів, вимушений продаж автомобіля придбаного в кредит, необхідність утримувати малолітніх дітей, батька, який є особою з інвалідністю І групи та потребує стороннього догляду, необхідність виконання кредитних зобов`язань в умовах відсутності доходу, на який він розраховував при укладені кредитних договорів, були значнішими і явно не можуть бути оціненими на рівні 5000 грн.

Сумською обласною прокуратурою подано відзив на апеляційну скаргу, у якому посилаючись на те, що нарахування різниці посадових окладів, матеріальної допомоги та премії у сумі 944206 грн 47 коп., що заявлені ним до стягнення як майнова шкода, не передбачено законодавством, а заявлений позивачем до стягнення розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, просить доводи апеляційної скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка заперечила проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріли справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що з 07 травня 2007 року позивач працює в органах прокуратури, з 14 квітня 2017 року на посаді заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 9-12).

Наказом керівника Сумської обласної прокуратури №61к від 12 березня 2021 року позивача було звільнено з посади заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області за п. 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про прокуратуру», п. 3, пп.2 п. 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення «Закону України» «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». Підставою для прийняття наказу стало рішення П`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №22 від 24 грудня 2020 року (а.с. 13).

В інформаційному листі від 22 грудня 2020 року до керівників місцевих прокуратур Сумської області за підписом керівника Сумської обласної прокуратури, зазначається про вчинення дій та прийняття рішень заступником керівника Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_2 , в умовах реального конфлікту інтересів. За висновками службового розслідування, встановлені у діях працівників прокуратури, у тому числі і ОСОБА_2 , порушення, як зазначається у листі, стали можливими з причини нерозуміння ними суті та невиконання встановлених антикорупційним законодавством вимог і обмежень, спрямованих на запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, та в умовах недостатньої обізнаності працівників прокуратури щодо вказаних вимог і обмежень в цілому. Та поставлено вимогу вжити додаткових заходів до запобігання порушенням вимог і обмежень, передбачених антикорупційним законодавством, у діяльності підпорядкованих структурних підрозділів (а.с.34-35).

Позивач є одруженим, має багатодітну сім`ю, що підтверджується посвідченням члена багатодітної сім`ї НОМЕР_2 (а.с. 36), свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 37), свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 (а.с. 38), свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 (а.с. 39).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 01 липня 2022 року батько позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має першу Б групу інвалідності (а.с. 41). Факт родинних стосунків підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (а.с. 40).

З договору купівлі-продажу 5943/2021/2382893 від 12 січня 2021 року вбачається, що позивач продав належний йому транспортний засіб RENAULT DUSTER ОСОБА_6 (а.с. 42).

Відповідно до довідки №374 від 12 січня 2021 року позивач мав кредитне зобов`язання перед АТ «Креді Агріколь», та 12 січня 2021 року кредит погашено в повному обсязі (а.с. 43).

З копії довідки з Державного центру зайнятості Тростянецького управління Охтирської філії Сумського ОЦЗ від 06 березня 2023 року вбачається, що позивач був зареєстрований як безробітний з 17 березня 2021 року (а.с. 44).

Відповідно до рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 06 квітня 2023 року у справі №588/1189/21 з позивача стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість в сумі 88283 грн 62 коп. (а.с. 46-50).

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 01 березня 2023 року у справі №588/692/22 з позивача стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» заборгованість в загальній сумі 42950 грн 00 коп. (а.с. 51-55).

Відповідно відповіді Сумської обласної прокуратури від 10 липня 2023 року прокурорам Охтирської окружної прокуратури 28 лютого 2022 року була нарахована матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати, з зазначенням відповідних сум (а.с. 57).

З акту обстеження пошкоджених будівель і споруд від 13 травня 2022 року № 3 вбачається, що належний позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом житловий будинок отримав часткове пошкодження внаслідок повітряно-бомбової атаки військами російської федерації 03 березня 2022 року, 05 березня 2022 року (а.с. 58).

Згідно листа Сумської обласної прокуратури від 09 червня 2023 року №21-1124-23 відповідно до наказу керівника Сумської обласні прокуратури від 24 листопада 2022 року № 582вк, ОСОБА_2 , займаючи посаду заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури, з 05 по 11 грудня 2022 року перебував у щорічній основній відпустці та йому була нарахована виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі середньомісячні заробітної плати в сумі 11316,50 грн. (а.с. 61-63).

З листа Сумської обласної прокуратури від 02 січня 2024 року №21-1262-24 вбачається, що прокурорам, які позитивно пройшли оцінювання виплачена щорічна премія. Позивачу надано у 2021-2022 роках щорічна оплачувана відпустка з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищувала середньомісячної заробітної плати (а.с. 167-169).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у справі №480/2730/21 визнано протиправним і скасовано рішення П`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №22 від 24 грудня 2020 року про неуспішне проходження атестації ОСОБА_2 .

Визнано протиправним і скасовано наказ керівника Сумської обласної прокуратури №61к від 12 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області та органів прокуратури Сумської області.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області.

Стягнуто з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 208028 грн. 25 коп. та понесені ним судові витрати на отримання професійної правничої допомоги (а.с. 14-21).

Вказаним рішенням суду встановлено, що підставою для прийняття наказу керівника Сумської обласної прокуратури №61к від 12 березня 2021 року про звільнення позивача стало рішення П`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 22 від 24 грудня 2020 року за наслідками проходження позивачем третього етапу атестації співбесіди.

Позивачем успішно складено іспити у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Водночас, приймаючи рішення про неуспішне проходження позивачем атестації за наслідками співбесіди, комісія, посилаючись на матеріали дисциплінарного провадження про вчинення прокурором дисциплінарного проступку з підстав недотримання вимог ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», дійшла висновку про те, що позивач, займаючи посаду заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури, прийняв рішення про включення своєї дружини, яка перебувала у його прямому підпорядкуванні, у групи прокурорів у двох кримінальних провадженнях, тобто діяв в умовах реального конфлікту інтересів, що могло мати вплив на об`єктивність прийняття рішень та вчинення дій, що суперечить п.п.1-4 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції». Також зазначеними діями позивач порушив вимоги ст.14,19 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів в частині недопущення конфлікту інтересів, виконання обов`язку додержуватися правил прокурорської етики щодо недопущення поведінки, яка дискредитує прокурора та може зашкодити авторитету прокуратури.

Однак, суд вважає, що на день прийняття комісією рішення 24 грудня 2020 року, викладені в ньому обставини у належний спосіб встановлені не були, оскільки лише 17 грудня 2020 року відкрите дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_2 , яке на час ухвалення рішення про неуспішне проходження атестації завершене не було. В ході самої співбесіди позивач наявність реального конфлікту інтересів заперечував.

Крім того, прийняття позивачем рішення про включення своєї дружини, яка перебувала у його прямому підпорядкуванні, у групи прокурорів у двох кримінальних провадженнях, на думку суду, помилково кваліфіковані комісією як наявність у нього конфлікту інтересів, через відсутність приватного інтересу.

У подальшому і Національним агентством з питань запобігання корупції, до повноважень якого входить надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, застосування інших положень Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів, захисту викривачів, розглянуто повідомлення Сумської обласної прокуратури щодо можливого порушення позивачем вимог Закону України «Про запобігання корупції» та листом від 03 лютого 2021 року повідомлено Сумську обласну прокуратуру про відсутність в діях позивача конфлікту інтересів через відсутність приватного інтересу, як однієї із обов`язкових складових конфлікту інтересів.

Відтак, зважаючи на те, що наведені у рішенні комісії висновки спростовані в ході судового розгляду, суд вважає, що рішення не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є протиправним та підлягає скасуванню.

Як наслідок, протиправність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації, тягне за собою протиправність та скасування наказу керівника Сумської обласної прокуратури №61к від 12 березня 2021 року про звільнення позивача з посади заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області на підставі спірного рішення кадрової комісії, оскільки відсутній юридичний факт, що зумовлює звільнення на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у справі №480/2730/21 встановлено обставини того, що позивач підлягає поновленню саме на тій посаді, з якої його було звільнено. Зазначене рішення було виконане відповідачем. Позивачем не доведено підстав для зайняття посади в окружній прокуратурі за результатом його поновлення на посаді, оскільки законодавством передбачена процедура зайняття такої посади за наслідками успішного проходження атестації, та не передбачене переведення на адміністративну посаду окружної прокуратури автоматично. Таким чином, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення позивачем втрат у виді неотриманих сум різниці посадових окладів, матеріальної допомоги та премій, а тому відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача упущеної вигоди.

При вирішенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, під час судового розгляду встановлено, що дії відповідача щодо незаконного звільнення позивача за наказом № 61к від 12 березня 2021 року призвели до порушення його законних прав, завдали моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У той же час, визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд врахував характер порушення його прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, виходячи з засад розумності та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн 00 коп.

Переглядаючи рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування позивачу упущеної вигоди, у межах доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів в цілому погоджується з прийнятим рішенням про відмову у задоволенні цих вимог, однак не може повністю погодитися з наведеними судом мотивами, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина 2 статті 55 Конституції України).

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

При застосуванні статті 1173 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт завдання цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі, по третє, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною діяльністю і збитками.

У постанові від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вину завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Подібні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 201/12077/19.

За змістом ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено та не спростовується сторонами, що протиправність рішення П`ятої кадрової комісії обласної прокуратури з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №22 від 24 грудня 2020 року про неуспішне проходження атестації ОСОБА_2 , і протиправність наказу керівника Сумської обласної прокуратури №61к від 12 березня 2020 року про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області та органів прокуратури Сумської області встановлено рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року, що набрало законної сили.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення упущеної вигоди, ОСОБА_2 вказував на те, що у зв`язку з протиправним прийняттям рішення про його звільнення через нібито не успішне проходження ним атестації, йому спричинено збитків у виді недоотриманих доходів, які за звичайних обставин він би отримав у 2021-2022 роках.

За приписами п. 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Пунктом 12 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ визначено, що предметом атестації є оцінка професійної компетентності прокурора, професійної етики та доброчесності прокурора.

Пунктом 11 розділу її «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113- IX передбачено, що атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Положеннями пункту 22 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ визначено, що тимчасово, до 1 вересня 2021 року в Офісі Генерального прокурора, у кожній обласній прокуратурі утворюються відповідні кадрові комісії як органи для забезпечення проведення атестації прокурорів відповідно до цього розділу.

Підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697 зокрема, за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Отже, підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ містить імперативну норму про необхідність звільнення позивача, у разі неуспішного проходження атестації прокурором, на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697.

Тобто, з вказаного слідує, що саме прийняте П`ятою кадровою комісією обласної прокуратури з атестації прокурорів місцевих прокуратур рішення від 24 грудня 2020 року про неуспішне проходження ОСОБА_2 атестації, протиправність якого встановлена рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року, призвело до порушення права позивача на переведення до окружної прокуратури.

Питання проведення атестації прокурорами Охтирської місцевої прокуратури не перебувало в компетенції Сумської обласної прокуратури.

Крім того, при обрахуванні розміру упущеної вигоди, позивач виходив із розміру посадового окладу з доплатами та преміями, отриманими заступником керівника Охтирської окружної прокуратури у спірному періоді. Однак, із заяви ОСОБА_2 , поданої Генеральному прокурору Рябошапці Р.Г. 11 жовтня 2019 року слідує, що від просив перевести його на посаду прокурора в окружній прокуратурі. Тому твердження позивача про те, що він мав обійняти адміністративну посаду в окружній прокуратурі та, відповідно, і розмір упущеної вигоди, яку просив стягнути на свою користь, ґрунтуються виключно на його припущеннях.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що дії Сумської обласної прокуратури, що виразилися у прийнятті наказу про звільнення з позивача не перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з втратою ним доходу у заявленому до стягненні розмірі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача в цій частині.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди і підстав для збільшення присудженого до стягнення розміру моральної шкоди колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, що у зв`язку з незаконним звільненням ОСОБА_2 , йому була завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних з порушенням гарантованого Конституцією України права на працю та необхідністю його відновлення в судовому порядку.

Усупереч доводів апеляційної скарги, присуджений судом до стягнення розмір моральної шкоди, відповідає ступеню та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані порушенням його трудових прав, характеру та способу заподіяння моральної шкоди, та відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Отже, враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 серпня 2024 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до Сумської обласної прокуратури про стягнення майнової шкоди.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 8 травня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов