Житомирський апеляційний суд
Справа №279/379/25 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №279/379/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А.

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №33145540 від 07.12.2022 року в розмірі 25 173,60 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 07.12.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3314540, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою відсотків в розмірі 1,99% в день. В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору №3314540.

13 вересня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір факторингу №ККУЛ-13092023, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3314540 від 07.12.2022 року, що укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 .

Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 17.01.2025 року становить 25 173,60 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що будь-яких договорів з ТОВ «Лінеура Україна» відповідач не укладала, оскільки відносно ОСОБА_1 були вчинені шахрайські дії невідомими особами, які заволоділи доступом до її мобільного номеру, до якого були прив`язані банківські додатки АТ «Приватбанк», і безпідставно без її згоди уклали кредитний договір №33145540 від 07.12.2022 року та додаткові угоди до нього. З цього приводу вона звернулась до поліції та на підставі її заяви були внесені відомості до ЄРДР за №0000024 від 20.01.2023 року за ч.1 ст.190 КК України. Крім того, відповідач звернулася до Коростенського міськрайонного суду з заявою щодо внесення відомостей до ЄРДР за фактом вчинення шахрайських дій відносно неї, яка судом була задоволена і 21.01.2023 року були внесені відомості до ЄРДР за №0000074 з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.190 КК України. 26 січня 2023 року процесуальним прокурором прийнято рішення про об`єднання цих кримінальних проваджень в одне.

Однак позивач посилається на те, що вказані обставини, які мають значення для розгляду цивільної справи і стали підставою для відмови у задоволенні позову, не можуть бути встановлені та з`ясовані в цьому провадженні. У зв`язку з чим вважає, що суд першої інстанції повинен був зупинити провадження у справі на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України до розгляду іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, оскільки зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Отже, належним чином реалізуючи свої повноваження районний суд під час розгляду справи мав можливість зупинити провадження у справі, однак в порушення норм ЦПК України судом не здійснено належний аналіз позовної заяви та як наслідок ухвалив незаконне, на думку, позивача рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Поданий відповідачем ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу колегія суддів повертає без розгляду через порушення порядку його подання передбаченого ч.2 ст.360 ЦПК України, оскільки відсутні докази надсилання копії даного відзиву іншим учасникам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Звертаючи до суду з позовом позивач посилався на те, що 07.12.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3314540, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою відсотків в розмірі 1,99% в день. В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору №3314540.

13 вересня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір факторингу №ККУЛ-13092023, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3314540 від 07.12.2022 року, що укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 .

При цьому відповідач не виконує свої зобов`язання за договором та станом на 17.01.2025 року має заборгованість у загальному розмірі 25 173,60 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 4 000,00 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 23 173,60 грн.

Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 1049, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 09 грудня 2022 року до Коростенського РУП ГУГП в Житомирській області звернулась із письмовою заявою мешканка м. Коростеня ОСОБА_1 з заявою про вчинення відносно неї невстановленою особою шахрайських дій, внаслідок чого їй спричинено матеріальну шкоду в сумі близько 25 000 грн.

На підставі заяви відповідача були внесені відомості до ЄРДР за №0000024 від 20.01.2023 року за ч.1 ст.190 КК України.

Крім того, ОСОБА_1 звернулась до Коростенського міськрайонного суду з заявою, щодо внесення відомостей до ЄРДР за фактом вчинення шахрайських дій відносно неї, яка була судом задоволена і 21.01.2023 року були внесені відомості до ЄРДР за №0000074 з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.190 КК України.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що 06.12.2022 року, близько 10 год. невідома особа зателефонувала потерпілій ОСОБА_1 на номер мобільного телефону НОМЕР_1 з номеру НОМЕР_2 та представилась представником компанії «Київстар». В подальшому номер телефона ОСОБА_1 був заблокований, а після його розблокування 19.12.2022 року їй почали надходити SMS повідомлення про повернення кредиту.

20 квітня 2023 року слідчим СВ Коростенського РУП ГКУНП в Житомирській області проведено тимчасовий доступ до інформації, яка становить банківську таємницю в банківській установі АТ «Сенс Банк», а саме наявної інформації про рух коштів на банківській картці № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_1 . Проведеним аналізом отриманої інформації було встановлено, що кошти з вказаної картки були зняті в м. Кривий Ріг.

Відповідно до п. 11 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Така ж правова позиція висловлена ВСУ і в справі № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року, в якій зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі №552/2819/16-ц (провадження №61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 здійснила всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості у здійсненні зазначених дій (отримання кредиту), а отже, користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами не є підставою для задоволення позову.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів належними та допустимими доказами того факту, що своїми діями чи бездіяльністю відповідач сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо отримання відповідачем кредиту.

Оскільки, позивачем не доведено вчинення відповідачем дій спрямованих на укладення договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, не доведено того факту, що своїми діями чи бездіяльністю відповідач сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо отримання кредиту, не надано доказів отримання кредитних коштів відповідачем, а відповідач, виявивши шахрайські дії відносно себе, невідкладно повідомила правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштам, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є вірним.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зупинення провадження у справі колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Із положень цивільно-процесуального законодавства вбачається, що суд зупиняє провадження у справі, коли її неможливо розглянути у зв`язку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі, чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку.

З наданих сторонами доказів вбачається, що 09 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Коростенського РУП ГУГП в Житомирській області із письмовою заявою про вчинення відносно неї невстановленою особою шахрайських дій, внаслідок чого їй спричинено матеріальну шкоду в сумі близько 25 000 грн. На підставі цієї заяви були внесені відомості до ЄРДР за №0000024 від 20.01.2023 року за ч.1 ст.190 КК України.

Крім того, ОСОБА_1 звернулась до Коростенського міськрайонного суду з заявою, щодо внесення відомостей до ЄРДР за фактом вчинення шахрайських дій відносно неї, яка була судом задоволена і 21.01.2023 року були внесені відомості до ЄРДР за №0000074 з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.190 КК України.

Однак доказів на підтвердження тієї обставини, що досудове розслідування на час розгляду цивільної справи завершене і кримінальна справа по вищевказаному факту перебуває в провадженні суду матеріали справи не містять.

Отже, виходячи з положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, яка передбачає зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, яка розглядається в суді в порядку кримінального судочинства, у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи, колегія суддів вважає, що підстави для зупинення провадження у цій справі відсутні.

Такими чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 травня 2025 року.

Головуючий Судді