печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Григоренко І.В.,

при секретарі судового засідання - Андрієнко І.І.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС» (далі - позивач, ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС») звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період часу з грудня 2023 року по серпень 2024 року у розмірі 26 381,79 грн., з яких: 25 418,33 грн. - основний борг; 667,50 грн. - інфляційна складова боргу; 295,96 грн. - 3% річних, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 є власницею нежитлового приміщення АДРЕСА_1 . 12.04.2016 року між ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС» та відповідачем було укладено договір про надання послуг з утримання будинку, прибудинкової території, комунальних послуг № 119-053/2. ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС», як обслуговуюча організація надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території та виконує функції балансоутримувача будинку, надає житлово-комунальні послуги в будинку АДРЕСА_2 . Відповідач отримував послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, одержував комунальні та додаткові послуги, проте зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги у повному обсязі виконані не були, у зв`язку із чим, за період часу з грудня 2023 року по серпень 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 25 418,33 грн. У зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання позивач за період часу з грудня 2023 року по серпень 2024 року, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), нарахував інфляційну складову боргу у розмірі 667,50 грн. та 3% річних у розмірі 295, 96 грн., що разом із сумою заборгованості становить 26 381,79 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2024 року, 25.09.2024 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було зроблено запит до Єдиного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача та 25.09.2024 року отримано відповідь.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.09.2024 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10.12.2024 року.

26.11.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Косяк Н.В. надійшла заява про уточнення позовних вимог у якій остання просила закрити провадження в частині стягнення заборгованості за надані послуги в період з грудня 2023 року по серпень 2024 року у розмірі 25 418,33 грн.

Ухвалою Печерського районного суд м. Києва від 10.12.2024 року закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги за період з грудня 2023 року по серпень 2024 року у розмірі 25 418,33 грн.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2024 року, у зв`язку із неявкою відповідача, на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 03.02.2025 року.

15.01.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Косяк Н.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, яка була передана головуючому судді 27.01.2025 року, в якій остання просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

В судове засідання 03.02.2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, засобами мобільного зв`язку та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України.

Відповідач про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчить направлення останній судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначену в позовній заяві адресу, проте, конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Як визначено у ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Отже, оскільки судова повістка була направлена відповідачу на зазначену в позовній заяві адресу місця реєстрації останньої, проте, конверт повернувся із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», а відповідач про зміну адреси суд не повідомляв, то суд вважає, що судова повістка відповідачу вручена.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС», як обслуговуюча організація надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території та виконує функції балансоутримувача будинку, надає житлово-комунальні послуги в будинку АДРЕСА_2 .

12.04.2016 року між ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС» та ОСОБА_1 укладено договір № 119-053/2 про надання послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних послуг (далі - Договір), предметом якого є надання Виконавцем послуг з утримання з утримання будинку та прибудинкової території у житловому будинку та на його прибудинковій території, та своєчасна оплата Споживачем цих послуг з утримання будинку у строки та на умовах, передбачених цим Договором (а. с. 8-11).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Як визначено у ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Як визначено у п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, як зазначає позивач у позовній заяві за період часу з грудня 2023 року по серпень 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем за надані житлово-комунальні послуги становить 25 418,33 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС» (а. с. 17).

Також позивач, посилаючись на те, що відповідач порушив строки сплати заборгованості за надані послуги, просить стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов`язання інфляційну складову боргу у розмірі 667,50 грн. та 3% річних у розмірі 295,96 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС» посилається на те, що відповідач, як власниця нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , не оплачує житлово-комунальні послуги, які надає позивач як власнику зазначеного нежитлового приміщення.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

За приписами ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва.

За змістом ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Однак позивачем не долучено до матеріалів справи жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження права власності відповідача на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Як визначено у ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

В матеріалах справи не міститься копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна для підтвердження права власності відповідача на нежитлове приміщення № 53 в будинку АДРЕСА_2 станом на момент звернення до суду з позовом та у період за який нараховано заборгованість. Із клопотанням про витребування вказаних доказів позивач не звертався.

Щодо долученої позивачем копії укладеного між ТОВ « КУЖЕ « НОВОСЕРВІС» та ОСОБА_1 . Договору від 12.04.2016 року за № 119-053/-2, про надання послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних послуг, то вказаний договір укладено ще у 2016 році строком на один рік, відповідно до п. 9.3 Договору. Відтак, суд вважає що надана позивачем копія договору від 12.04.2016 року не є достатнім та належним доказом на підтвердження надання відповідачу послуг у період із грудня 2023 року по серпень 2024 року.

Як вбачається з відповіді Єдиного державного демографічного реєстру № 805830 від 25.09.2024 року, відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ( а. с. 27).

Ухвалою Печерського районного суд м. Києва від 10.12.2024 року провадження в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги за період з грудня 2023 року по серпень 2024 року у розмірі 25 418,33 грн. закрито за заявою представника позивача. Так, представник позивача у заяві просила закрити провадження в цій частині у зв`язку із сплатою заборгованості відповідачем після відкриття провадження у справі. Проте, дати сплати заборгованості представник позивача не зазначає, доказів на підтвердження такої оплати представником позивача суду надано не було.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач була власницею або наймачем зазначеного нежитлового приміщення у період часу з грудня 2023 року по серпень 2024 року, то відсутні правові підстави вважати, що відповідач була споживачем відповідних послуг та фактично користувалася ними у цей період, а отже, мала обов`язки зі сплати зазначених послуг.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги із ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1, 7, 19, 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 2, 4, 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 11, 182, 331, 332, 334, 509, 525, 526, 530, 625, 629, 901 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141,178, 187,223, 259, 263-265, 273, 274-279, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС», 01103, м. Київ, вул. Андрія Верхогляда (Михайла Драгомирова), 16, прим. 270, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 03.02.2025 року.

Суддя І.В. Григоренко