ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 2314/2151/12
Провадження № 22-ц/821/294/25
Категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря - Глущенко І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргуДругого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2024 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач Кредитна спілка «Кредит Союз», та зобов`язання вчинити певні дії, у складі головуючого судді Демчика Р. В, -

в с т а н о в и в :

05 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Євтушенко М. П. звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» із скаргою на дії/бездіяльність Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач Кредитна спілка «Кредит Союз», та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги зазначав, що 04.10.2012 Придніпровським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження: 13076527; зареєстровано: 04.10.2012 11:39:57 на підставі постанови старшого державного виконавця Федоренко І. А. про відкриття виконавчого провадження № 33140619 винесеної 20.06.2012.

09.09.2014 Придніпровським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44652087, видана 05.09.2014; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15668961 від 09.09.2014, ОСОБА_2 , Черкаське районне управління юстиції Черкаської області.

Вказував, що з метою зняття арешту на нерухоме майно, 29.02.2024 до Другого ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) подано заяву про зняття арешту з майна.

21.03.2024 отримано відповідь № 4540/26.21-43/40893, якою відмовлено у знятті арешту з майна громадянки ОСОБА_1 та повідомлено, що виконавчі провадження № 33140619, № 44652087, № 47527459, № 47527306, № 33140429 є знищеними та завершеними.

Зазначав, що вказані виконавчі провадження є закінченими, про що свідчить відсутність ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі боржників та відповідь ДВС про знищення виконавчих проваджень.

Дані арешти накладено виконавчою службою на виконання заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.05.2012 у справі № 2314/2151/12 за позовом Кредитної спілки «Кредит Союз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту.

Вказував, що вказаний борг погашено за рахунок заставного майна, що підтверджується рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.11.2016 у справі № 925/1167/16.

Вважає, що на підставі ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» необхідно зняти арешти з майна ОСОБА_1 по виконавчих провадженнях у зв`язку з їх закінченням.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.12.2024 скаргу на дії/бездіяльність Другого відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач КС «Кредит Союз», та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність Другого ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не знятті арештів по виконавчих провадженнях № № 33140619, 44652087, 47527459, 47527306, 33140429.

Зобов`язано Другий ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешти з майна ОСОБА_1 , у зв`язку з закінченням виконавчих проваджень № 33140619, № 44652087, № 47527459, № 47527306, № 33140429.

Суд зауважив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Суд першої інстанції врахував те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що не зняття відділом ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, а порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Не погоджуючись з ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.12.2024 Другий ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), вважаючи ухвалу суду першої інстанції прийнятою при неправильному застосуванні судом норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що на виконанні в Другому ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) перебували на примусовому виконанні наступні виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 : № 33140619 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2314/1441, виданого 15.06.2012, яке завершено 01.09.2013 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»; № 33140429 з примусового виконання виконавчого листа № 2314/2151, виданого 15.06.2012, яке завершено 01.09.2013 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»; № 44652087 з примусового виконання виконавчого листа № 2314/2151/2012 виданого 15.06.2012, яке завершено 22.12.2014 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»; № 47527459 з примусового виконання виконавчого листа № 2314/2151/2012, виданого 15.06.2012, яке завершено 07.10.2015 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження; № 47527306 з примусового виконання виконавчого листа № 2314/2151/2012, виданого 15.06.2012, яке завершено 07.10.2015 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Термін зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих до архіву, складає 3 роки, після чого вони підлягають знищенню.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що відповідно до ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає відновленню лише у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконного чи скасована в установленому законом порядку.

Вказано, що оскільки постанови про повернення виконавчих документів стягувачу за вищезазначеними виконавчими провадженнями не скасовані, підстави для відновлення виконавчого провадження відсутні.

Вважають, що дії посадових осіб Другого ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відповідали вимогам ЗУ «Про виконавче провадження».

03.02.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 адвоката Євтушенка М. П. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначено, що апеляційна скарга є необґрунтованою та незаконною, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права. Наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) нескасованого арешту на майно боржника за умови закінчення виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Закінчення виконавчих проваджень та не зняття арешту на майно ОСОБА_1 призводить до порушення її нормальних життєвих зв`язків, нервових переживань, витрат додаткового часу для звернення до працівників ДВС, адвоката, суду. Наявні порушення її права власності.

Учасники справи про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

17.02.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від Другого ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява про розгляд справи без участі представника органу ДВС.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Євтушенка М. П. надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з терміновими сімейними обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Представник ОСОБА_1 адвокат Євтушенко М. П., подаючи клопотання про відкладення розгляду справи приведеного змісту, не вказує, які саме обставини перешкоджають йому взяти участь у даному судовому засіданні та не долучає будь-яких доказів поважності причин неявки саме у день судового засідання, 07 травня 2025 року. Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від представника ОСОБА_4 не надходило.

Колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.05.2012 у справі № 2314/2151/12 позов Кредитної спілки «Кредит Союз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту задоволено.

04.10.2012 Придніпровським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження: 13076527; зареєстровано: 04.10.2012 на підставі постанови старшого державного виконавця Федоренко І. А. про відкриття виконавчого провадження № 33140619 винесеної 20.06.2012.

09.09.2014 Придніпровським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44652087, винесана 05.09.2014; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15668961 від 09.09.2014, ОСОБА_2 , Черкаське районне управління юстиції Черкаської області.

Виконавчі провадження № 33140619 та № 44652087 завершені на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999(повернення виконавчого документа стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи), виконавчі провадження № 47527459, № 47527306 та № 33140429 завершені на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 (закінчення виконавчого провадження у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби).

29.02.2024 адвокатом Євтушенком М. П., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , до Другого ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) подано заяву про зняття арешту з майна.

Листом від 15.03.2024 № 4540/26.21-43/40893 Другий ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив представника ОСОБА_1 про те, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні в Другому ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкриті виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 , не перебувають. Відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 наявні виконавчі провадження № 33140619, № 44652087, № 47527459, № 47527306, № 33140429 по яким станом на 14.03.2024 відсутні підтверджуючі дані про сплату боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Вищевказані виконавчі провадження завершено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 та п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999.

Вказано, що в органу ДВС відсутні повноваження для задоволення заяви про зняття арешту з майна.

Станом на час розгляду вказаної скарги арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 не знятий.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Частинами 1 та 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Виходячи з положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999, підставою для зняття арешту з майна державним виконавцем є завершення виконавчого провадження.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що «повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII в редакції, чинній на момент звернення заявника до виконавчої служби із заявою про зняття арешту, у ст. 59 визначено випадки, коли арешт з майна та коштів боржника знімається постановою державного виконавця чи постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. У той же час, ч. 5 наведеної статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

29.02.2024 адвокат Євтушенко М. П., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Другого ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) з проханням зняти арешт з майна ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження: 13076527, зареєстровано: 04.10.2012 за № 13076527 та зняти арешт накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44652087, виданої 05.09.2014 Придніпровським ВДВС Черкаського міського управління юстиції.

Відповідно до відповіді від 15.03.2024 № 4540/26.21-43/40893 Другого ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відносно ОСОБА_1 наявні виконавчі провадження № 33140619, № 44652087, № 47527459, № 47527306, № 33140429 по яким станом на 14.03.2024 відсутні підтверджуючі дані про сплату боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Вищевказані виконавчі провадження завершено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 та п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999.

Також повідомлено, що на виконанні в Другому ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкриті виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 , не перебувають.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються (ч. 1 ст. 450 ЦПК України).

Судом встановлено, що виконавчі провадження № 33140619 та № 44652087 завершені на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999, тобтоповернення виконавчого документа стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі, № 761/35971/15-ц (провадження № 61-23265св18) зазначено, що «суди дійшли правильного висновку про те, що, здійснюючи дії під час виконання зазначеного рішення суду, державний виконавець дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження» при вчиненні виконавчих дій по відкритому виконавчому провадженню, як солідарного боржника, тому відсутні підстави для задоволення скарги останньої. При цьому виконавчий лист повернуто стягувачу і державний виконавець позбавлений можливості вчиняти виконавчі дії при відсутності виконавчого провадження».

Повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, оскільки це різні стадії виконавчого провадження, які мають різні підстави виникнення та наслідки. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», а повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне звернення виконавчого документу до примусового виконання.

Щодо виконавчих проваджень № 47527459, № 47527306 та № 33140429, які завершені на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 (закінчення виконавчого провадження у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби), слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» (3319-17) заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Разом з тим, матеріали справи не містять інформації з Черкаського ВДВС Черкаського РУЮ, до якого було передано за належністю наведені виконавчі документи.

В даному випадку, на думку колегії апеляційного суду, державний виконавець, який повернув зазначені вище виконавчі листи стягувачу та прийняв постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа на виконання до іншого ВДВС, не знявши при цьому, накладений в межах цих виконавчих проваджень, арешт з майна, діяв в межах своїх повноважень, відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» та в силу положень ст. 50 зазначеного Закону в нього були відсутні підстави для скасування накладених обтяжень.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог скарги з вищевикладених підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач Кредитна спілка «Кредит Союз», та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков