Справа № 202/1092/25
Провадження № 2/202/2117/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі судді Михальченко А.О.

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у режимі відеоконференції

цивільну справу № 202/1092/25

за позовом

ОСОБА_1

до

Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення компенсації за втрату частини доходів

у зв`язку з порушенням строків їх виплати, -

за участю:

представника позивача адвоката Холостенка О.В.

представника відповідача Комісарової А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

01.02.2025 через підсистему «Електронний суд» адвокат Холостенко О.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 13.04.2023 у справі № 217/116/22, яке залишено без змін постановою Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2025, визнані дії структурного підрозділу «Покровське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця» щодо відсторонення від роботи ОСОБА_1 , згідно наказу від 10 грудня 2021 року № 940/В-т, з 12 грудня 2021 року протиправними та стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2021 року по 25 травня 2022 року включно в розмірі 126 985,74 грн.

31.01.2025 АТ «Укрзалізниця» рішення суду виконало та перерахувало на картку ОСОБА_1 кошти двома платежами 96 509,18 грн та 11 550,00грн. відповідно.

Однак, АТ «Укрзалізниця» не виплатило ОСОБА_1 , згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2021 року по фактичний день виплати включно, на суму середнього заробітку 126 985,74 грн. Розмір компенсації позивач розраховує за період з 12.12.2021 по 31.01.2025 і він складає 63 330,04 грн.

Враховуючи викладене просив суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення строків виплати зарплати/ середнього заробітку (за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2021 року по 25 травня 2022 року включно) на суму зарплати/середнього заробітку у розмірі 126 985 (сто двадцять шість тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 74 (сімдесят чотири), за період з 12 грудня 2021р. по день фактичної виплати зарплати/середнього заробітку 31.01.2025 рік в сумі 63 330.04 грн, а також судові витрати на правничу допомогу у сумі 30 000,00 грн та судовий збір.

05.02.2025 по справі відкрите спрощене позовне провадження та відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позов.

17.02.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов з якого випливає, що АТ «Укрзалізниця» не визнає позовні вимоги з наступних підстав.

Позивач чітко не визначив характер позовних вимог між поняттями: компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнім заробітком за час вимушеного прогулу, які регулюються різними нормами законодавства. Крім того, Позивач зазначає період: «за період з 12 грудня 2021р. по день фактичної виплати зарплати/середнього заробітку 31.12.2025 рік», кінцева дата фактичної виплати ще не настала бо зараз лютий 2025 року, Позивач посилається на грудень 2025, тобто час який настане через більше ніж десять місяців, а тому часові рамки події теж є незрозумілими та не чіткими.

АТ «Укрзалізниця» здійснено повний розрахунок з Позивачем з урахуванням всіх податків та зборів передбачених чинним законодавством на суму доходу.

Крім того, Постановою Верховного суду від 15.01.2025 рішення по справі №217/116/22 набрало законної сили, а рішення суду виконано 31.01.2025.

У справі №217/116/22 питання щодо порушення термінів виплати заробітної плати за період з 12.12.2021 по 25.05.2022 судами по справі №217/116/22 не розглядалися та не є доведеними.

Вважають, що з боку АТ «Українська залізниця» порушення строків, які б надавали право Позивачу на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати не настало.

Виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснена протягом 16 календарних днів з моменту встановлення факту, який має юридичне значення (з моменту винесення рішення).

Відтак, позивачем не доведено порушення строків виплат доходів, які належали працівникові, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, не законними та не підлягають задоволенню.

Стосовно розрахунку Позивача, зазначили, що: «період компенсації позивач розраховує за період з 12.12.2021р. по 31.01.2025 рік включно», що є неправильним, бо відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку № 159, якщо припустити що Позивач набув права на компенсацію, то останнім місяцем в якому було проведено розрахунок виплат доходів від роботодавця це грудень 2021 року.

На підставі наданих доказів, ОСОБА_1 нараховувався дохід, який був отриманий Позивачем, тому врахування індексу інфляції за грудень 2021 року є помилковим, що призводить до неправильного розрахунку компенсації за порушення строків виплати зарплати наданих Позивачем.

Також просили застосувати строки позовної давності, оскільки вважають, що у зв`язку з зі змінами ст. 233 КЗпП України позивач мав право звернутися до суду з вимогою про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати протягом трьох місяців з дати набуття чинності зазначених змін з 19.07.2022 до 19.10.2022, а фактично позовна заява підписана позивачем 01.02.2025, а провадження у справі відкрито 05.02.2025.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 63 330,04 грн. заявлені після спливу встановленого ст. 233 КЗпП України строку.

Відповідач також вважає, що заявлені представником Позивача витрати на правничу допомогу не відповідають принципу розумності та є завищеними, їх розмір не є співмірним із складністю справи, що слухається за правилами спрощеного провадження та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), стягнення адвокатських витрат у зазначеній Позивача сумі 30 000,00 грн не відповідає критеріям справедливості та є явно завищеними.

На переконання Відповідача додаткова угода №5 від 31.01.2025 до договору №48 від 17.12.2021 про надання правової допомоги, яка долучена до позовної заяви, не відображає належним чином, необхідної реальної кількості витрачених годин адвоката, та не підтверджує заявлену суму витрат на правничу допомогу, відсутній детальний опис виконаних робіт адвокатом, а також ставить під сумнів поставлений підпис клієнта.

На підтвердження вказаних вище обставин до суду не надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки). Долучені в якості доказу додаткова угода №5 від 31.01.2025 до договору №48 від 17.12.2021 про надання правової допомоги жодним чином не доводить надання послуг в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська і не можуть бути прийняті, як належні докази.

Враховуючи викладене просили у задоволенні позову відмовити.

08.04.2025 через підсистему «Електронний суд» представник відповідача Комісарова А.В. надала суду контрозрахунок компенсації ОСОБА_1 втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, відповідно до якого вона складає 35 414,50 грн.

21.04.2025 адвокат Холостенко О.В. через підсистему «Електронний суд» надав докази витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Холостенко О.В. позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача Комісарова А.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві. Просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Авдіївського міського суду Донецької області у справі №217/116/22 від 13.04.2023, яке залишено без змін Постановою Верховного Суду від 15.01.2025, позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» задоволено частково, визнані дії структурного підрозділу «Покровське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця» щодо відсторонення від роботи ОСОБА_1 , згідно наказу від 10 грудня 2021 року № 940/В-т, з 12 грудня 2021 року протиправними, а також стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2021 року по 25 травня 2022 року включно в розмірі 126 985 (сто двадцять шість тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки та судові витрати.

Вказаним рішенням встановлені та у відповідності до ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню такі обставини.

ОСОБА_1 з травня 2016 року працював на посаді помічника машиніста електровоза цеху експлуатації локомотивів в структурному підрозділі «Покровське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Наказом АТ «Укрзалізниця» № 940/В-т від 10 грудня 2021 року ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 12 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19/медичного висновку про наявність постійних чи тимчасових протипоказань до вакцинації, без збереження заробітної плати, до моменту усунення причин відсторонення/або закінчення карантину.

Наказом АТ «Укрзалізниця» № 193/В-т від 11 березня 2022 року наказ № 940/В-т від 10 грудня 2021 року «Про відсторонення ОСОБА_1 від роботи» скасований та допущено позивача до роботи з 10 березня 2022 року.

Наказом АТ «Укрзалізниця» № 35/ос від 13 квітня 2022 року з 13 квітня 2022 року до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування дії воєнного стану в України, відповідач призупинив з позивачем дію трудового договору.

Згідно з наказом АТ «Укрзалізниця» № 58/ос від 25 травня 2022 року відповідач відновив дію трудового договору з ОСОБА_1 , починаючи з 26 травня 2022 року.

Наказом АТ «Укрзалізниця» № 95/ос від 10 серпня 2022 року ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України, у зв`язку з переведенням до виробничого підрозділу служба локомотивного господарства «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 12 серпня 2022 року.

На виконання рішення у справі №217/116/22 АТ «Українська залізниця» 31.01.2025 виплатило ОСОБА_1 108 059,18 грн (після утримання податків та обов`язкових платежів з суми 126 985,74 грн), тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2021 року по 25 травня 2022 року включно, що визнається учасниками справи та підтверджується скріншотами з банківського застосунку ОСОБА_1 .

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). (ст.3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»)

При цьому зазначені нормативні акти не містять будь-якого виключення для нарахування такої компенсації залежно від порядку виплати сум доходу у добровільному чи судовому порядку.

Ураховуючи зазначене суд, перевіривши розрахунок компенсації наданий позивачем та контррозрахунок наданий відповідачем, виходячи з середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу/пропорційно днів вимушеного прогулу: з 12.12.2021 по 31.12.2021 8 593,02 грн, січень 2022 24 824,28 грн, лютий 2022 22 914,72 грн, березень 2022 25 779,06 грн, квітень 2022 24 824,28 грн, травень 2022 20 050,38 грн, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація втрати частини доходу у зв`язку з порушення строків виплат у розмірі 35 414,50 грн, яка розрахована судом наступним чином.

Січень 2022 року 24 824,28 грн (дохід січня 2022 року) 5 957,82 грн (4468,38+1241,21+248,24 - утримані податки та збори) = 18 866,46 грн. (одержаний дохід за січень 2022 року)

18866,46 грн (одержаний дохід за січень 2022 року) * 47,1% (1,016*1,045*1,031*1,027*1,031*1,007*1,011*1,019*1,025*1,007*1,007*1,008*1,007*1,015*1,002*1,005*1,008*0,90,986*1,005*1,008*1,005*1,007*1,004*1,003*1,005*1,002*1,006*1,022*1*1,006*1,015*1,018*= 1,47 - коефіцієнт споживчих цін за період з лютого 2022 року по грудень 2024 року) = 8886,10 грн.

Лютий 2022 року 22914,72 грн (дохід лютий 2022 року) 5 499,54 грн (4124,65+1145,74+229,15 - утримані податки та збори)= 17415,18 грн. (одержаний дохід за лютий 2022 року) 17415,18 грн (одержаний дохід за лютий 2022 року) * 44,8% (1,045*1,031* 1,027*1,031*1,007*1,011*1,019*1,025*1,007*1,007*1,008*1,007*1,015*1,002*1,005*1,008*0,90,986*1,005*1,008*1,005*1,007*1,004*1,003*1,005*1,002*1,006*1,022*1*1,006*1,015*1,018*= 1,45 - коефіцієнт споживчих цін за період з березня 2022 року по грудень 2024 року) = 7 802,00 грн.

Березень 2022 року 25779,06 грн (дохід березень 2022 року) 6 186,97 грн (4640,23+1288,95+257,79 - утримані податки та збори)= 19592,09 грн. (одержаний дохід за березень 2022 року) 19592,09 грн (одержаний дохід за березень 2022 року) * 38,5% (1,031* 1,027*1,031*1,007*1,011*1,019*1,025*1,007*1,007*1,008*1,007*1,015*1,002*1,005*1,008*0,90,986*1,005*1,008*1,005*1,007*1,004*1,003*1,005*1,002*1,006*1,022*1*1,006*1,015*1,018*= 1,39 - коефіцієнт споживчих цін за період з квітня 2022 року по грудень 2024 року) = 7 542,95 грн.

Квітень 2022 року 24824,28 грн (дохід квітень 2022 року) 5 957,82 грн (4468,37+1241,21+248,24 - утримані податки та збори) = 18866,46 грн. (одержаний дохід за квітень 2022 року) 18866,46 грн (одержаний дохід за квітень 2022 року) * 34,4% (1,027*1,031*1,007*1,011*1,019*1,025*1,007*1,007*1,008*1,007*1,015*1,002*1,005*1,008*0,= 1,34 - коефіцієнт споживчих цін за період з травня 2022 року по грудень 2024 року) = 6 490,06 грн.

Травень 2022 року 20050,38 грн (дохід травень 2022 року) 4 812,09 грн (3609,07+1002,52+200,50 - утримані податки та збори) = 15238,29 грн. (одержаний дохід за травень 2022 року) 15238,29 грн (одержаний дохід за травень 2022 року) * 30,8% (1,031*1,007*1,011*1,019*1,025*1,007*1,007*1,008*1,007*1,015*1,002*1,005*1,008*0,994*0,- коефіцієнт споживчих цін за період з червня 2022 року по грудень 2024 року) = 4 693,39 грн.

Щодо строків звернення до суду з вказаним позовом, які на думку відповідача пропущені, суд зазначає наступне.

Предметом позову є компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з 12.12.2021 по 25.05.2022.

Судом встановлено, що виплата суми середнього заробітку за вказаний період на виконання судового рішення у справі № 217/116/22 мала місце 31.01.2025.

На належності сум компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 №9-рп/2013.

Конституційний Суд України у вказаному Рішенні виходив з того, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Так, держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

У пункті 2.2 Рішення від 15.10.2013 №9-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати є компенсаторною складовою доходу у вигляді заробітної плати працівника.

Виходячи з цього, спір про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строків виплати, стосується заробітної плати працівника, а отже строк звернення у таких спорах регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.

Щодо питання, яка саме редакція статті 233 КЗпП України має застосовуватися до спірних правовідносин, то суд зазначає таке.

У позовній заяві позивач визначив конкретний період, за який він вимагає стягнути на його користь компенсацію. З обставин справи випливає, що днем фактичної виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.12.2021 по 25.05.2022 є 31.01.2025.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, статтю 233 КЗпП України викладено в новій редакції.

До 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Особливістю спірних правовідносин є їхній триваючий характер.

Компенсація, яка є предметом спору, нараховується за затримку на один і більше місяців заробітної плати та інших подібних виплат, які мають регулярний характер. Право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події) як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци 1 і 2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп і від 05.04.2001 № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Верховний суд у постанові від 21.03.2023 у справі № 460/21394/23 сформував єдиний підхід до нових змін в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, а саме: такі зміни не поширюються на події, які мали місце до 19.07.2022. Суд уважає цей висновок застосовним й до спірних правовідносин.

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд зауважує, що день фактичної виплати грошового доходу не впливає на період за який буде здійснюватися виплата компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у постанові від 03.04.2025 у справі № 420/1581/24.

За висновком Верховного Суду у згаданій справі право на компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, проте не виплачені. Нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

З уваги на це Верховний Суд у справі № 420/1581/24 констатував, що такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення у особи права на компенсацію (з моменту затримки виплати доходу на один і більше календарних місяців).

Суд уважає застосовними вказані висновки до спірних правовідносин у цій справі та зазначає, що на час виникнення у позивача права на компенсацію (такі події мали місце до 19.07.2022) частина друга статті 233 КЗпП України діяла у редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 строк звернення до суду у даній справі не пропущений, а тому відхиляє твердження відповідача про пропуск строку позивачем.

Щодо доводів відповідача про те, що позовні вимоги не відповідають вимогам ст.175 ЦПК України суд зазначає, що вони не заслуговують на увагу, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 є чіткими та зрозумілими і містять вимогу про стягнення компенсації за порушення строків виплати доходу.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 968 грн 96 коп., що підтверджується квитанцією, а відтак, виходячи з розміру задоволених позовних вимог (55,92%), з відповідача АТ «Українська залізниця» на користь позивача пропорційно підлягає стягненню судовий збір у розмірі 541,84 грн.

Крім того, відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Установлено, що правничу допомогу ОСОБА_1 надавав адвокат Холостенко О. В.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач подав, зокрема такі докази: ордер від 01.02.2025, договір № 48 про надання правової допомоги від 17 грудня 2021 року; додаткову угоду до договору № 5 від 31.01.2025 року, згідно з якою гонорар адвоката за надання правової допомоги в суді першої інстанції складає 30 000,00 грн; акт виконаних робіт №1 від 19.04.2025 року.

АТ «Укрзалізниця» у відзиві заперечували проти стягнення витрат на правничу допомогу у справі та просили відмовити у задоволенні вказаних вимог, посилаючись на те, що суду не надано належних доказів надання такої допомоги, заявлений до стягнення розмір витрат не відповідає критеріям справедливості та є явно завищеним.

Оцінюючи заявлений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанцій, на предмет їх пропорційності складності справи, суд частково погоджується з доводами відповідача про їх завищений розмір.

З огляду на викладене, враховуючи складність цієї справи та обсяг виконаних адвокатом робіт (складення та подання позову, однієї заяви по суті спору, участь у чотирьох судових засідання в режимі ВКЗ), дотримуючись критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн на відшкодування судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.10,12,13, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця», адреса місцезнаходження: 03680, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця 5, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати у розмірі 35 414 грн 50 коп. (тридцять п`ять тисяч чотириста чотирнадцять грн 50 коп.), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп. (п`ять тисяч грн 00 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 541 грн 84 коп., а всього 40 956 грн 34 коп. (сорок тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість грн 34 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склав 30.04.2025

Суддя АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО