ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року

Справа № 711/8739/24
Провадження № 22-ц/821/492/25
Категорія: 305010900

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Глущенка Олександра Сергійовича на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3% річних на суму невиконаного грошового зобов`язання, у складі судді Демчика Р. В.,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2024 року адвокат Глущенко О. С., який діяв в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3% річних на суму невиконаного грошового зобов`язання.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 11.08.2020 о 09 год. 24 хв. в м. Черкаси по бульвару Шевченка, керуючи автомобілем Форд Фьюжн д.н. НОМЕР_1 , виїхав на регульоване перехрестя з вул. Митницька на заборонений (червоний) сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем Мітсубіші Оутлендер д.н.з. НОМЕР_2 (власник ОСОБА_1 ) під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по вул. Митницька на зелений сигнал світлофора, чим порушив п. 2.3б, 8.7. ПДР України. 05.06.2023 Придніпровським районним судом м. Черкаси у цивільній справі № 711/2619/21 було ухвалено рішення за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Даним рішенням позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі різниці між вартістю ремонту автомобіля Мітсубіші Оутлендер, д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнту фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, що має бути виплачене страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, у розмірі 65322,48 грн та 15543,58 грн судових витрат, а всього 80866,06 грн.

Вказує, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.06.2023 має преюдиційне значення для розгляду справи, оскільки, даним рішенням визначено суму матеріальної шкоди, яка є невиконаним борговим зобов`язанням.

Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на загальну суму 80866,06 грн перебуває на виконанні у Другому ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ), виконавче провадження відкрито 29.08.2023.

Другим відділом державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) стягнуто та перераховано на рахунок позивача: 11.10.2023 637,88 грн; 11.11.2023 968,33 грн; 11.01.2024 90,73 грн; 29.05.2024 66,57 грн; 13.07.2024 700,27 грн; 11.08.2024 1191,04 грн; 11.09.2024 189,27 грн; 13.09.2024 1017,14 грн.

Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2023 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, суму інфляційного збільшення боргу за період з 06.07.2023 по 28.08.2023. Судове рішення набрало законної сили 31.01.2024.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, суму інфляційного збільшення боргу та 3% річних від простроченої суми в період з 29.08.2023 по 30.09.2024, що складає 9244,02 грн, з яких: інфляційні збитки від простроченої суми боргу становлять 6719,60 грн та 3% річних становлять 2524,42 грн та стягнути судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2024 року заявлені вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суму інфляційного збільшення боргу в розмірі 4879,95 грн, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 1617,32 грн за період з 31.01.2024 по 30.09.2024 та судовий збір в розмірі 851,23 грн.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_2 дійсно має невиконане грошове зобов`язання перед ОСОБА_1 , що підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі № 711/2619/21 від 05 червня 2023 року та рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/5911/23 від 28 листопада 2023 року, яке набрало законної сили 31 січня 2024 року. Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення.

Проте, суд першої інстанції вважав, що розрахунок інфляційного збільшення боргу та 3% річних від простроченої суми необхідно рахувати за період з 31.01.2024 (дня набрання рішення суду законної сили) по 30.09.2024, а не як зазначає позивач з 29.08.2023 по 30.09.2024.

При цьому, пославшись на те, що саме такий висновок викладений в постанові Черкаського апеляційного суду від 31.01.2024 року у справі №711/5911/23.

А тому, прийшов до висновку про стягнення інфляційного збільшення боргу в розмірі 4879,95 грн (за період з 31.01.2024 по 30.09.2024) та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 1617, 32 грн (за період з 31.01.2024 по 30.09.2024).

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково на загальну суму 6497,27 грн, що становить 70,28 % від заявлених вимог, то із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 851,23 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Глущенко О. С. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.12.2023 в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період із 29.08.2023 по 30.01.2024 і в цій частині винести рішення про задоволення позовних вимог. 3дійстити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, відмовляючи у стягненні за період часу із 29.08.2023 по 30.01.2024, послався на постанову Черкаського апеляційного суду від 31.01.2024.

Вважає, що вказане посилання є безпідставним, оскільки рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.06.2023 (рішення по сумі матеріальної шкоди, що була завдана під час ДТП) у суді апеляційної інстанції не оскаржувалось і грошове зобов`язання, по вказаному рішенню виникло 06.07.2023, а не 31.01.2024, як помилково указує суд першої інстанції.

Наголосив на тому, що за період із 29.08.2023 по 30.01.2024 у відповідача є борг, який виник на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.06.2023. Позивач не просив стягнути інфляційне збільшення боргу та 3 % річних за період із 06.07.2023 по 27.08.2023, оскільки саме цей період був розглянутий рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.11.2023.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

05 червня 2023 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі різниці між вартістю ремонту автомобіля Мітсубіші Оутлендер д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, що має бути виплачене страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, у розмірі 65322,48 грн та 15543,58 грн судових витрат, а всього 80866,06 грн /а.с. 10-19/.

28 листопада 2023 року рішенням Придніпровського районного суду позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволенні частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, суму інфляційного збільшення боргу в розмірі 1300,95 грн, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 28461 грн за період з 06.07.2023 по 28.08.2023 та судовий збір в сумі 44,02 грн /а.с. 6-9/.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 31.01.2024 залишено без змін рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2023.

Як встановлено матеріалами справи Другим ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди на загальну суму 80866,06 грн, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто та перераховано на рахунок позивача: 11.10.2023 637,88 грн; 11.11.2023 968,33 грн; 11.01.2024 90,73 грн; 29.05.2024 66,57 грн; 13.07.2024 700,27 грн; 11.08.2024 1191,04 грн; 11.09.2024 189,27 грн; 13.09.2024 1017,14 грн.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 обізнаний про грошове зобов`язання, що підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.06.2023 по справі № 711/2619/21. Дане рішення ОСОБА_2 не оскаржувалося.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконується рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.06.2023 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, а тому позивач не позбавлений права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум за невиконання відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили, проте за період з 31.01.2024 (дня набрання законної сили рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2023) по 30.09.2024.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом ст. ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач має перед позивачем грошове зобов`язання, що підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 червня 2023 року, яке не було оскаржене сторонами та набрало законної сили 06 липня 2023 року, про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди в розмірі 65322,48 грн та 15543,58 грн судових витрат, а всього 80866,06 грн.

Другим ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди на загальну суму 80866,06 грн, проте, станом на день подання позовної заяви до суду відповідачем, фактично рішення суду є не виконаним.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно з ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути:

1)договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди;

2)у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди.

Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 463/389/14-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Таким чином суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність підстав, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, проте, помилково не врахував, що зобов`язання, щодо відшкодування майнової шкоди у відповідача, виникло саме на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.06.2023, яке набрало законної сили 06.07.2023, а не на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2023, яке після апеляційного перегляду набрало законної сили 31.01.2024.

Тому, колегія суддів доходить висновку про стягнення інфляційного збільшення боргу в розмірі 6719,60 грн, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2524,42 грн, а всього 9244,02 грн, за період з 29.08.2023 по 30.09.2024.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у позові зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі ст. 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду у цій частині.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено, рішення суду було скасовано та ухвалене нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а тому з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн та апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Глущенка Олександра Сергійовича задовольнити.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2024 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3% річних на суму невиконаного грошового зобов`язання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суму інфляційного збільшення боргу в розмірі 6719,60 грн, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2524,42 грн, а всього 9244,02 грн, за період з 29.08.2023 по 30.09.2024.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 07 травня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков