Справа №279/213/25
Провадження №2/279/546/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Бобровою В.С., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №279/213/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення батьківства та встановлення факту спільного проживання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення батьківства та встановлення факту спільного проживання. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона є донькою ОСОБА_5 . У 1969 року її мати, ОСОБА_5 , на роботі познайомилася з ОСОБА_6 , її мати працювала на овочесушильному заводі в смт.Нова-Борова Житомирської області, а ОСОБА_6 працював водієм та привозив/розвозив продукцію з нього. ОСОБА_6 проживав у м. Коростень та мав офіційну дружину - ОСОБА_7 , однак, почав проживати з її матір`ю в с.Стаханів. У 1970 році народилася вона, однак батько офіційну дружину покинути не міг, тому що жалів, оскільки спільних дітей у них не було. Батько, фактично, жив на дві сім`ї - постійно до неї з матір`ю приїздив, систематично залишався на ніч, привозив продукти харчування, взуття, одяг та іграшки для неї, підтримував матеріально. Коли офіційна дружина ОСОБА_7 дізналася про неї, спокійно прийняла цей факт і її як дитину свого чоловіка, вона часто ходила в гості до батька, проводила там канікули, вони разом їздили на відпочинок, жодної неприязні до неї дружина батька не відчувала та не виказувала, більш того, вона потоваришувала й з її мамою. На пам`ять від тих часів у неї залишились їх спільні фотографії, на яких батько ОСОБА_6 , його дружина ОСОБА_8 , її мама ОСОБА_5 . У 1979 році батько з дружиною усиновили хлопчика, якого назвали ОСОБА_9 , якому на той момент було лише 2 місяці . Доля у ОСОБА_9 склалась нелегка -із прожитих 45 років 20 років він перебував у місцях позбавлення волі. Коли він повернувся із в`язниці востаннє у 2021 році, то почав жити разом з батьком, перетворивши його життя на кошмар: постійні чіпляння та грубощі, з`ясовування стосунків, намагання образити, а то й вдарити - батько його просто боявся. Починаючи з 2021 року батько з ним спільно не проживав, тому що боявся за своє життя, натомість вони батьком разом проживали у будинку його цивільної дружини ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 . Коли батько у 2021 році відчув себе зле, саме вона вмовила його звернутись до лікарні, де йому було проведено обстеження та поставлено діагноз «поліп прямої кишки». Після гістологічного обстеження поліпа було встановлено, що він є злоякісною пухлиною. Впродовж двох років вона боролась разом із батьком з його хворобою: організовувала та оплачувала обстеження, огляди, лікування, підтримку після оперативного втручання та опромінення, придбавала ліки. Одночасно, здійснювала догляд за ОСОБА_10 , оскільки в період піку захворюваності на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, вона були інфікована цим вірусом, потребувала лікування та догляду, яке вона їй забезпечувала. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, вона за свої кошти організувала його поховання з залученням ритуальної служби та використанням всіх необхідних атрибутів. За життя ОСОБА_6 набув у власність 47/100 частини будинку АДРЕСА_2 , що згодом була зареєстрована як квартира АДРЕСА_3 у вищевказаному будинку, в якому проживав все життя і який був вимушений покинути із-за ставлення сина ОСОБА_9 . Заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Коростенського районного нотаріального округу Кормінець Марині Миколаївні була подана племінником померлого батька ОСОБА_4 (сином його рідної сестри), однак фактично прийнята спадщина була сином ОСОБА_9 як зареєстрованим разом з померлим на момент його смерті незважаючи на те, що фактично спільно з померлим на момент його смерті він не проживав. В свою чергу, ОСОБА_9 має доньку - ОСОБА_3 , у свідоцтві про народження якої відсутній запис про його батьківство. Вважає, що фактично будучи спадкоємцем першої черги, вона також має право отримати в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_4 , однак на заваді цьому стає відсутність запису про нього як її батька у свідоцтві про народження та відсутність підтвердження факту спільного проживання з померлим на момент його смерті. А тому, просить встановити факт батьківства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Липівка Келеровського району Північно-Казахстанської області Республіки Казахстан, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженем с.Липівка Келеровського району Північно-Казахстанської області Республіки Казахстан, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач та представник позивача Демчик Н.О. позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач зазначила, що за життя ОСОБА_6 визнавав її рідною донькою, підтримував матеріально, а коли захворів вона стала проживати з батьком та його цивільною дружиною, доглядала за ними.

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву в якому просила в задоволенні позову відмовити, оскільки позивач не порушувала питання щодо батьківства ОСОБА_6 відносно неї за його життя. Позивачка не проживала разом із батьком, а тому своєчасно не подала заяву до нотаріальної контори після смерті батька.

В судовому засіданні ОСОБА_3 не заперечила проти задоволення позовних вимог в частині встановлення факту батьківства, зазначила, що вона є донькою прийомного сина ОСОБА_6 - ОСОБА_9 . Ій відомо, що з офіційною дружиною ОСОБА_6 дітей не мав, про те, що у нього була донька від іншої жінки, ОСОБА_1 , яку він за життя офіційно визнавав своєю дитиною їй не відомо. Заперечила щодо поганих відносин батька з дідом.

Відповідно до актового запису про смерть №908 від 25.03.2025 року відповідач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що з 2021 року вона проживала спільно як чоловік та дружина з ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . Їй відомо, що його дружина не могля мати дітей, і тому вони усиновили хлопчика. Однак, ОСОБА_6 мав дитину з іншою жінкою, ОСОБА_11 , з якою все життя підтримував стосунки, спілкувався, підтримував матеріально. В 2021 році ОСОБА_6 захворів і тоді його донька ОСОБА_12 стала проживати разом з ними, допомагала по господарсту, здійснювала догляд за хворим батьком, та доглядала також і її, коли вона захворіла на COVID.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що являється чоловіком позивачки з 2016 року, йому відомо, що батьком його дружини був гр. ОСОБА_6 , з яким матір дружини в шлюбі не перебувала. За життя ОСОБА_6 визнавав ОСОБА_11 своєю донькою, вони постійно спілкувались. Коли ОСОБА_6 захворів в 2021 році, його дружина переїхала проживати до нього, доглядала з батьком, оплачуала та організовувала його лікування, після смерті батька вона займалась його похованням.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона є сусідкою сім`ї ОСОБА_15 , знає їх сім`ю тривалий час, життя цієї родини проходила на її очах. Першою хто повідомила їй про те, що у ОСОБА_6 є позашлюбна донька це дружина ОСОБА_6 . В подальшому, його донька ОСОБА_12 постійно приїжджала до них у гості. ОСОБА_6 , хоча не був одружений з матір`ю ОСОБА_12 , вони завжди спілкувались, з 2021 року ОСОБА_12 проживала з батьком, займалась його лікуванням, лікуванням його цивільної дружини ОСОБА_16 , доглядала батька, після смерті займалась його похованням, проживали вони всі у цивільної дружини ОСОБА_6 ..

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_3 . Вона перебувала в шлюбних відносинах з прийомним сином ОСОБА_4 - ОСОБА_18 . Шлюб з ОСОБА_18 вона уклала в установі виконання покарань, оскільки останній перебував у місцях позбавлення волі, сімейним життям вона з ним фактично не жила. Про те, що позивачка є рідною донькою ОСОБА_4 , вона не знала, як і про те, що ОСОБА_19 мав сестру. Про це дізналася після смерті ОСОБА_6 . При цьому зазначила, що їй відомо про спір за майно ОСОБА_19 з ОСОБА_12 .

Вислухавши учасників судового розгляду, свідків та дослідивши письмові матеріали в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 в с.Ягодинка-2 Володарсько-Волинського району Житомирської області народилась ОСОБА_20 , мати дитини зазначена ОСОБА_5 , в графі батько дитини проставлено прочерк.

В 1969 року мати позивача, ОСОБА_5 , яка працювала на овочесушильному заводі в смт.Нова-Борова Житомирської області, на роботі познайомилася з ОСОБА_6 , який працював водієм на вказаному овочесушильному заводі. ОСОБА_6 проживав у м.Коростень та мав офіційну дружину - ОСОБА_21 , однак, почав проживати з матір`ю позивача в с. Стаханів.

ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народилась донька, ОСОБА_20 , позивач у справі. При цьому, ОСОБА_22 не покинув свою офіційну дружину, а фактично жив на дві сім`ї - постійно приїздив до ОСОБА_5 та доньки, систематично залишався на ніч, привозив продукти харчування, взуття, одяг та іграшки для дитини, підтримував матеріально.

Дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_7 дізнавшись про те, що чоловік має дитину від іншої жінки, спокійно прийняла цей факт і прийняла позивача як дитину свого чоловіка. Позивач часто ходила в гості до батька, проводила там канікули, вони разом їздили на відпочинок, жодної неприязні до неї дружина батька не відчувала та не виказувала, крім того, між дружиною ОСОБА_6 та матір`ю позивача склались дружні відносини.

В 2021 році ОСОБА_6 захворів, і позивач стала проживати разом з батьком та його цивільною дружиною ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 здійснювала догляд за хворим батьком, організовувала та оплачувала медичні обстеження, огляди, лікування, підтримку після оперативного втручання. Одночасно здійснювала догляд за цивільною дружиною батька, ОСОБА_10 , яка хворіла на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Коростені Житомирської області ОСОБА_6 помер. Позивач за свої кошти організувала поховання ОСОБА_6 .

Наведені вище обставини підтверджені як поясненнями позивача, відповідача, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , які достовірно підтвердили факт визнання ОСОБА_6 свого батьківства відносно ОСОБА_20 , так і письмовими матеріалами справи, а саме сімейними фотографіями, виписками з історії хвороби ОСОБА_6 , товарним чеком на придбання атрибутики для поховання.

Враховуючи те, що ОСОБА_20 народилася в 1970 році, питання про встановлення батьківства, у цьому випадку, повинно регулюватися нормами КпШС України.

Частинами другою та третьою статті 53 КпШС України встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Доказами визнання батьківства можуть буті: листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Таким чином, за змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин.

Частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство.

Рішення щодо визнання/встановлення батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Тобто при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту батьківства ОСОБА_6 відносно неї, інших обставин, що мають істотне значення та які могли б бути врахованими судом при вирішенні справи суду надано не було.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про доведення факту батьківства ОСОБА_6 відносно ОСОБА_1 .

Стосновно вимог позивача про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем, суд зазначає наступне.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина за зконом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст.1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно зі ст.1268 даного кодексу, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно пп. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

З пп.3.22 п.3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Маючи намір оформити спадщину, заявниця звернулася до приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Кормінець М.М.

Листом приватного нотаріуса Кормінець М.М. від 05.12.2024 року ОСОБА_1 було роз`яснено про те, що оскільки спадщину вона не прийняла та фактичного прийняття спадщини не має, її родинні відносини з ОСОБА_6 не доведено, а тому було запропоновано звернутися до суду з відповідною заявою про встановлення факту родинних відносин та з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як встановлено судом, позивачка з 2021 року постійно проживала разом з батьком, ОСОБА_6 за однією адресою, та здійснювала за ним догляд у зв`язку з його захворюванням. На даний час вона не має можливості оформити свої спадкові права, тому звернулася до суду із вимогою про встановлення факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Таким чином, факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, тобто на день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів. Метою встановлення факту спільного постійного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки.

За вказаних обставин, враховуючи, що встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем породжує юридичні наслідки, суд вважає за необхідне дану вимогу задоволити, оскільки вона законна, обґрунтована та підтверджена письмовими доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості.

Крім того, відповідно до положень п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України, провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 слід закрити, оскільки відповідач у справі ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.255, 263-265, 315 ЦПК України, ст. ст. 1216,1217, 1218, 1223 ЦК України, ст.53 КпШС,

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення батьківства та встановлення факту спільного проживання в частині позовних вимог до ОСОБА_4 закрити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення батьківства та встановлення факту спільного проживання задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с.Липівка Келеровського району Північно-Казахстанської області Республіки Казахстан, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с.Ягодинка-2, Володарсько-Волинського району, Житомирської області, РНОКПП НОМЕР_1 .

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженем с.Липівка Келеровського району Північно-Казахстанської області Республіки Казахстан, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Повний текст рішення виготовлено не пізніше ніж через десять днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин цього рішення 01.05.2025 року.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , адреса місця реєстації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , адреса місця реєстації: АДРЕСА_6 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Леся НЕДАШКІВСЬКА

копія згідно з оригіналом