ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/448/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, цивільну справу № 607/26836/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Янчишин Володимир Йосипович, на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2025 року, ухваленого суддею Дзюбичем В.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2024 ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, до досягнення ним двадцятитроьхрічного віку, а також стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 18 000 гривень.

В обґрунтування вимог зазначає, що син навчається у Західноукраїнському національному університеті, на контрактній формі навчання, не працює, оскільки навчається на денній формі, відповідач ухиляється від утримання власного сина та добровільно не надає матеріальної допомоги.

Вказує, що нею були понесені додаткові витрати оплати за навчання 09.09.2024 та 06.11.2024 в сумі 36000 грн, коли їхній син був неповнолітнім. Враховуючи обов`язок на утримання сина обома батьками, вважає, що відповідач повинен сплатити 18000 грн., які вона просить стягнути із в судовому порядку.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частки від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи із 13 грудня 2024 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку.

Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави 1 211, 20 гривень судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Янчишин В.Й., просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.02.2025, в частині стягнення із ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/6 частки від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи із 13 грудня 2024 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку змінити та стягнути із ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , який продовжує навчання, у розмірі 1/3 частки усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 13.12.2024 і до закінчення ним навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку та рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.02.2025, в частині відмови в задоволені позову, про стягнення додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 , в розмірі 18 000 гривень скасувати, ухвалити нову постанову, якою стягнути із ОСОБА_2 в її користь додатково понесені витрати на утримання сина в сумі 18000 грн.

Посилається на те, що вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню з відповідача на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд першої інстанції не врахував обставин, якими обумовлені ці додаткові витрати та є індивідуальними, стан здоров`я та матеріальне становище дитини.

Зазначає, що її витрати на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя сина є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання, будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, що потребує певних коштів.

ОСОБА_3 , навчаючись на денній формі навчання, позбавлений можливості працювати, будь-якого іншого самостійного доходу не має. Однак, незважаючи на дані обставини на відміну від відповідача ОСОБА_2 , вона намагається створити для своєї дитини гідні умови життя та забезпечити її найнеобхіднішим.

Вказує на те, що син перебуває на повному її утриманні , що у свою чергу покладає на неї надмірний тягар, що є несправедливим, тому ОСОБА_2 також повинен сплачувати аліменти для повноцінного та нормального життя сина.

Окрім того, ОСОБА_2 , працює неофіційно, має на утриманні двох неповнолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку ними не досягнуто.

Загальна вартість навчання за весь строк становить 138 000 грн. Вона оплатила 18000 грн 09.09.2024 року та 18000 оплатила 06.11.2024 року, на момент понесення додаткових витрат оплати за навчання син був неповнолітнім. Отже, понесені нею додаткові витрати на утримання сина становлять 36000 грн, враховуючи обов`язок на утримання сина обома батьками, відповідач повинен оплатити 18000 грн.

Відзив у визначений судом термін не надійшов.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється згідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2004 року, який було розірвано на підставі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2012 року.

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 18.12.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Кременецького районного управління юстиції, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Кременець, Кременецького району Тернопільської області, про що складено актовий запис №249 відділом реєстрації актів цивільного стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області.

Батьками ОСОБА_3 у вказаному Свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.06.2020 у справі №607/27229/19 змінено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 згідно рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2012 року у цивільній справі № 1909/2612/2012 та ухвалено стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2200 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з врахуванням індексації, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

На час розгляду даного позову ОСОБА_3 досяг повноліття.

ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане 03.06.2019 року Виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області).

При реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 , ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_7 », про що свідчить свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 видане повторно 25.06.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції.

Відповідно до укладеного Договору про навчання у закладі вищої освіти №570294 від 08.08.2024, між Західноукраїнським національним університетом, в особі ректора Десятнюк Оксани Миронівни та ОСОБА_3 , ОСОБА_3 проходить навчання за спеціальністю 022 01 Дизайн для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр.

Згідно Договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №570294 від 08.08.2024, укладеного між Західноукраїнським національним університетом, в особі ректора Десятнюк Оксани Миронівни з однієї сторони та замовник освітньої послуги ОСОБА_1 , з іншої сторони для здобувача вищої (фахової передвищої) освіти ОСОБА_3 , відповідно до пункту ІІІ «Оплата надання платної освітньої послуги та порядок розрахунків»: Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить - 138 000, 00 грн. (сто тридцять вісім тисяч). Вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 1) 2024-2025 навчальний рік - 36 000, 00 (тридцять шість тисяч); 2) 2025-2026 навчальний рік - 36 000, 00 (тридцять шість тисяч); 3) 2026-2027 навчальний рік - 36 000, 00 (тридцять шість тисяч); 4) 2027-2028 навчальний рік - 30 000, 00 (тридцять тисяч). Замовник здійснює оплату в безготівковій формі.

Згідно квитанції № 213756999 від 09.09.2024, ОСОБА_1 , здійснила оплату у сумі - 18 000,00 грн (вісімнадцять тисяч) - за навчання ОСОБА_3 ІПН: НОМЕР_4 договір номер 570294 від 08.08.2024.

Згідно квитанції до платіжної інструкції №47450436 від 06.11.2024 ОСОБА_1 , здійснила оплату у сумі - 18 000,00 грн (вісімнадцять тисяч) - оплата за навчання студента ОСОБА_3 , ІПН - НОМЕР_4 , договір - №570294 від 08.08.2024.

Станом на час внесення коштів за навчання (09.09.2024 та 06.11.2024), ОСОБА_3 ще не виповнилось 18 років.

ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №1580 від 12.12.2024, яка видана Виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину, суд першої інстанції виходив з того, що на утриманні відповідача перебувають ще двоє малолітніх дітей, враховуючи матеріальний стан позивача та відповідача, повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення 13.12.2024 до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 23 річного віку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових коштів в сумі 18 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що витрати позивачки на оплату навчання сина, не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні положень статті 185 СК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Аналогічний висновок викладено у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.

Матеріалами справи підтверджено, що повнолітній син сторін навчається в Західноукраїнському національному університеті, за спеціальністю 022 01 Дизайн для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр та потребує системних фінансових витрат на протязі всього навчання. Потреби останнього у матеріальній допомозі є беззаперечними, необхідність отримання належної освіти позбавляє його можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання.

Встановивши, що ОСОБА_2 є особою молодого працездатного віку, за своїм майновим становищем та станом здоров`я може надавати допомогу сину, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, обов`язок обох батьків щодо матеріального забезпечення повнолітнього сина у зв`язку з навчанням та врахувавши обставини визначені ст. 182 СК України, а також, те що на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частки від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи із 13 грудня 2024 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку, що відповідає вимогам закону та ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у визначеному суду розмірі не є достатніми, в той же час відповідач є працездатним, що свідчить про те, що він в змозі оплачувати аліменти у більшому розмірі, не заслуговують на увагу, оскільки вони не можуть вважатись беззаперечним доказом можливості відповідача сплачувати аліменти у тому розмірі, що просить позивач. Колегія суддів зазначає, що розмір аліментів визначено судом з врахуванням положень ст.ст. 182, 200 СК України. Позивачкою не наведено та не підтверджено належними доказами обставин, які мають істотне значення і свідчать про те, що визначений судом розмір аліментів в розмірі 1/6 частки від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи із 13 грудня 2024 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку є недостатнім.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 .

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, що згідно Договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №570294 від 08.08.2024, укладеного між Західноукраїнським національним університетом, в особі ректора Десятнюк Оксани Миронівни з однієї сторони та замовник освітньої послуги ОСОБА_1 , з іншої сторони для здобувача вищої (фахової передвищої) освіти ОСОБА_3 ,відповідно до пункту ІІІ «Оплата надання платної освітньої послуги та порядок розрахунків»: Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить - 138 000, 00 грн. (сто тридцять вісім тисяч). Вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 1) 2024-2025 навчальний рік - 36 000, 00 (тридцять шість тисяч); 2) 2025-2026 навчальний рік - 36 000, 00 (тридцять шість тисяч); 3) 2026-2027 навчальний рік - 36 000, 00 (тридцять шість тисяч); 4) 2027-2028 навчальний рік - 30 000, 00 (тридцять тисяч). Замовник здійснює оплату в безготівковій формі.

Згідно квитанції №213756999 від 09.09.2024, ОСОБА_1 , здійснила оплату у сумі - 18 000,00 грн (вісімнадцять тисяч) - за навчання ОСОБА_3 ІПН: НОМЕР_4 договір номер 570294 від 08.08.2024.

Згідно квитанції до платіжної інструкції №47450436 від 06.11.2024 ОСОБА_1 , здійснила оплату у сумі - 18 000,00 грн (вісімнадцять тисяч) - оплата за навчання студента ОСОБА_3 , ІПН - НОМЕР_4 , договір - №570294 від 08.08.2024.

Так, станом на час внесення коштів за навчання (09.09.2024 та 06.11.2024), ОСОБА_3 дійсно, ще не виповнилось 18 років.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Встановивши, що навчання ОСОБА_3 у вищому навчальному закладі для здобуття відповідної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат згідно статті 185 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог в цій частині позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а апеляційна скарга залишена без задоволення, судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381-384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Янчишин Володимир Йосипович, на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2025 року залишити без змін.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома