Справа №490/2077/23
Провадження № 22-ц/812/494/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участі представників відповідача - Калаянова І.В., ОСОБА_1 ,

представника органу опіки та піклування - Батовської Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_2 ,

подану адвокатом Калаяновим Іваном Васильовичем

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Карташевою Т.А., повний текст рішення складено 24 січня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, із залученням - органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, про визначення способів участі батька у спілкуванні та вихованні дитини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2012 року по 28 грудня 2019 року, який розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2019 року (справа №487/6935/19).

У шлюбі народилась дитина син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час розгляду справи про розірвання шлюбу спір відносно місця проживання дитини був відсутній. За усною домовленістю між сторонами дитина залишалась проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2021 року визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір`ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що з листопада 2019 року по грудень 2020 він мав змогу постійно спілкуватись зі своїм сином. Крім того, ним належним чином виконувалися батьківські обов`язки щодо утримання та матеріального забезпечення дитини та активної участі у його житті.

Із січня 2021 року відповідачка почала перешкоджати позивачу у спілкуванні з сином - він не мав змоги особисто бачити дитину, не мав можливості вітати дитину на свята, робити подарунки, спілкуватись з сином шляхом мобільного чи інтернет зв`язку. Причини вказаної поведінки відповідачки йому невідомі. Відповідач ігнорує його прохання щодо надання можливості бачити сина, не надає жодної інформації про перебування дитини та будь-якої іншої інформації стосовно дитини.

Вважає, що дитина сумує за батьком та має бажання проводити разом з ним час, дозвілля та мати постійний контакт. Відносини батька та дитини є дуже привітними, існує тісний емоційний зв`язок між батьком та сином. Відсутність рідного батька в житті дитини може негативно вплинути на його емоційний та духовний розвиток. Будь-яких обставин, які б заважали нормальному спілкуванню дитини та батька, могли б негативно вплинути на дитину під час зустрічі з батьком, відсутні. Позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має, у розшуку не перебуває, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, має стабільний дохід, займаючись підприємницькою діяльністю.

Вказує, що останній раз бачив власного сина 09 лютого 2022 року та з того часу не володіє точною інформацією про місцезнаходження дитини.

Оскільки протягом тривалого часу батькам дитини не вдалося самостійно вирішити конфлікт щодо участі батька в житті дитини, він звернувся до служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради та просив визначити графік спілкування з дитиною. Комісія неодноразово виносила вказане питання на порядок денний, проте відповідачка не з`являється на засідання комісії.

Після початку воєнної агресії проти України позивачу взагалі невідомо де перебуває його син, в якому він стані, та в яких умовах він проживає.

Відповідачка і наразі продовжує ігнорувати його прохання щодо надання йому можливості побачити сина, не надає жодної інформації про перебування дитини.

Позивач вважає, що вчинення перешкод з боку відповідачки щодо зустрічей батька із сином є проявом домашнього насилля по відношенню не тільки до нього, а й до дитини, у зв`язку з чим він звернувся до уповноважених органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст. 126-1 КК України.

Крім того, він здійснив ряд інших заходів щодо розшуку дитини, зокрема виїздом за місцем проживання відповідачки та дитини було встановлено їх відсутність за визначеною судовим рішенням адресою проживання, а тому він 24 лютого 2023 року звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, за фактом зникнення дитини.

Посилаючи на викладене та остаточно уточнивши позовні вимоги позивач просив зобов`язати ОСОБА_7 надати ОСОБА_3 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши спосіб участі батька наступним чином:

-за місцем проживання батька ОСОБА_3 у період з 10:00 год кожної другої суботи місяця до 18:00 год неділі, з можливістю ночівлі дитини з батьком без присутності матері;

-у період літніх шкільних канікул не менше семи діб;

-здійснювати оздоровлення без присутності матері на території України та за її межами за домовленістю батьків та згодою дитини;

-святкування Нового року почергово з кожним із батьків за згодою дитини;

-забезпечення можливості ОСОБА_3 безперешкодно спілкуватися із сином засобами телефонного чи іншого зв`язку;

-зобов`язання ОСОБА_8 за два дні до зустрічі батька з сином, надавати інформацію щодо фактичного місця проживання та перебування дитини, враховувати при цьому стан здоров`я дитини, розпорядок дня та інші обставини, що мають значення для організації побачень з ним. У разі, якщо побачення не відбулось у визначений день та час повністю або частково з поважних причин, узгоджувати зручний для дитини і батька час та день, на який переноситься зустріч.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2025 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено спосіб участі батька ОСОБА_3 , у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та спілкуванні з ним таким чином:

-за місцем проживання батька ОСОБА_3 у період з 10:00 год кожної другої суботи місяця до 16:00 год неділі, з можливістю ночівлі дитини з батьком без присутності матері;

-проведення спільного відпочинку батька ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_5 у період літніх шкільних канікул терміном сім діб;

-здійснювати оздоровлення без присутності матері ОСОБА_2 на території України та за її межами за домовленістю батьків та згодою дитини;

-святкування Нового року почергово з кожним із батьків за згодою дитини;

-забезпечити можливість ОСОБА_3 безперешкодно спілкуватися із сином засобами телефонного чи іншого зв`язку;

-зобов`язати ОСОБА_2 за два дні до зустрічі батька з сином надавати інформацію щодо фактичного місця проживання та перебування дитини, враховувати при цьому стан здоров`я дитини, розпорядок дня та інші обставини, що мають значення для організації побачень з ним. У разі, якщо побачення не відбулось у визначений день та час повністю або частково з поважних причин, узгоджувати зручний для дитини і батька час та день, на який переноситься зустріч.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн 60 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виснував, що як мати, так і батько дитини ОСОБА_5 належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків. Але на даний час між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача, попри його бажання, спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні. Так, з 2021 року відповідачка перешкоджає позивачу спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, у зв`язку з чим питання щодо участі ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5 з 2021 року перебувало на розгляді служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, але відповідне рішення не було прийнято, у тому числі і внаслідок неявки матері дитини на засідання комісії. Позивач був вимушений звернутися з цим позовом до суду.

У судовому засіданні не було встановлено випадків, які обмежують для ОСОБА_3 беззаперечне право на спілкування з сином та участь у його вихованні. Суд вважає, що реалізація позивачем цих прав, як батька дитини, не може залежати від суб`єктивного бажання окремих осіб, в тому числі і матері дитини, від наявності конфліктних стосунків між батьками дитини, або від певного стану, зокрема, воєнного. Відновлення відносин та емоційного контакту дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Визначення батьку запропонованих ним способи його участі у спілкуванні та вихованні сина спрямовані на повернення батька у життя і виховання дитини, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дітей як повноцінних членів суспільства.

При цьому суд першої інстанції не прийняв до уваги заперечення відповідачки, що дитина взагалі не бажає спілкуватися з батьком, який ніколи не ставився до дитини з ніжністю та піклуванням, а завжди проявляв та проявляє агресію та безтурботність, оскільки такі твердження вбачаються лише зі слів матері. Відповідачкою не надано належних доказів вчинення домашнього насильства як стосовно дитини, так і за її присутності.

Також суд першої інстанції не погодився з висновком органу опіки та піклування, в якому зазначено про можливість спілкування батька і сина лише за умови бажання останнього, а також вважає, що не заслуговують на увагу і аналогічні доводи відповідачки про те, що зустрічі батька з дитиною мають відбуватися виключно за бажанням самої дитини. При цьому суд враховує як і те, що позивач був позбавлений можливості особистого спілкування з сином, якого востаннє бачив 09.02.2022, протягом тривалого часу, що, враховуючи вік дитини, не могло не вплинути на втрату емоційного контакту між ними, так і можливість у матері формування негативного ставлення до позивача з боку дитини. Суд не встановив, що психоемоційний стан дитини свідчить про те, що спілкування з батьком поза її бажанням не відповідає найкращим інтересам дитини, а отже, доводи матері про доцільність встановлення способу участі батька у спілкуванні з дитиною та у її вихованні лише за бажанням дитини ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 , діючи через адвоката Калаянова І.В., подала на нього апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказувала, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, наявним у справі письмовим доказам, а також практиці суду касаційної інстанції, що повинна бути застосована у аналогічних правовідносинах, тому просила про його скасування та ухвалення нового судового рішення, яким визначити (надати) позивачу можливість спілкування, побачення спільного проведення часу з малолітнім сином тільки за згодою дитини в період з 10.00 до 14.00 години другої суботи місяця. Без можливості ночівлі дитини з батьком та обов`язково у присутності матері, тільки після закінчення воєнного стану, так як житло де мешкає батько не облаштовано бомбосховищем, як це вимагає діюче законодавство. Після закінчення військового стану, за місцем проживання батька, у разі надання суду інформації про постійне місце проживання. В іншій частині позовних вимог, відмовити в повному обсязі.

Так, вказували, що у матеріалах справи наявний висновок, складений за наслідком обстеження від 19 березня 2024 року, тобто станом на дату винесення рішення судом першої інстанції 17 січня 2025 року минув майже рік, що для 10 річної дитини є дуже тривалим періодом формування і змін, а тому, суд абсолютно безпідставно не врахував такі обставини і взяв до уваги вже морально застарілий висновок органу опіки та піклування всупереч клопотання представника відповідачки та самого органу опіки та піклування про необхідність додатково обстежити умови проживання дитини з урахуванням змін, що виникли на той час і незважаючи на інтереси самої дитини, нехтуючи принципом та метою всього судового процесу, що виник за наслідком позову, в прискореному темпі ухвалив рішення, що взагалі не відповідає інтересам дитини у справі, а суд підійшов формально до розгляду справи

Ухвалюючи оскаржуване рішення судом не враховано висновок виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 02 квітня 2024 року про визначення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині визначення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за умови бажання дитини.

Судом не визначено в чому саме полягає необґрунтованість вказаного висновку або в чому вказаний висновок суперечить інтересам дитини, чим порушено частина 6 статті 19 СК України.

Вищевикладене свідчить, що судом не належно оцінено усю сукупність доказів та не звернуто увагу на прихильність дитини, а також не наведено відповідні мотиви відхилення висновку у оскаржуваному рішенні, що свідчить про ухвалення рішення без урахування висновку органу опіки та піклування.

З урахуванням обставин, що склались, розуміючи, що у позивача є права догляду на дитину, відповідачка подала відзив на позовну заяву, яким просила суд позов задовольнити частково, та дозволити позивачу бачитись з сином за умови наявної згоди дитини, що фактично є логічною і обов`язковою умовою, бо в іншому випадку це буде акт насилля над дитиною, коли виконавча служба примушуватиме маму передати дитину батьку всупереч волі самої дитини.

Більше того, такі обставини фактично вже мали місце, коли за наслідком ухвали суду в даному провадженні про задоволення клопотання позивача про забезпечення позову та надання можливості позивачу бачитись з сином незважаючи на обов`язок пересвідчитись в його бажанні на такі зустрічі, останній самовільно вчинив насилля над дитиною, викрав ного, застосував фізичну силу до няні на очах дитини, через що відповідачкою було заявлено в поліцію і відкрито кримінальне провадження, а дитина ж при обстеженні 19 березня 2024 року при згадуванні ім`я позивача дуже емоційно реагувала і проявляла ознаки страху та небажання повторення тої події, про що відображено в акті обстеження від 15 березня 2024 року.

Проте суд першої інстанції залишив поза увагою вказані обставини, не надав жодної оцінки письмовим доказам, на підтвердження таких подій, не врахував в рішенні психологічного ставлення до позивача дитини і прийняв рішення, що взагалі не відповідає інтересам дитини.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження виникнення конфлікту між позивачем та відповідачем при дитині, що не враховано судом під час ухвалення оскаржуваного рішення та визначення способу участі позивача у вихованні дитини без участі матері.

Зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини.

Визначаючи способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суду першої інстанції необхідно було надати належну оцінку усім обставинам справи, та взяти до уваги вік дитини, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, дійти обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову батька у спосіб запропонований відповідачем, а саме - визначити (надати) позивачу можливість спілкування, побачення спільного проведення часу з малолітнім сином тільки за згодою дитини в період з 10.00 до 14.00 години другої суботи місяця. Без можливості ночівлі дитини з батьком та обов`язково у присутності матері, тільки після закінчення воєнного стану, так як житло де мешкає батько не облаштовано бомбосховищем, як те вимагає діюче законодавство. Після закінчення військового стану, за місцем проживання батька, у разі надання суду інформацію про постійне місце проживання. В іншій частині позивних вимог, слід було відмовити в повному обсязі.

Виходячи із обставин цієї справи, вважає, що запропонований відповідачем спосіб у вихованні та спілкуванні з дитиною, і міг би відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку, що судом не було враховано.

На час розгляду вказаної справи не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що запропонований позивачем спосіб у вихованні та спілкуванні з дитиною буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж запропонований відповідачем.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Окремо зазначає, що 04 серпня 2021 року, ОСОБА_3 звернувся до Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району ММР із заявою про визначення його участі у вихованні та спілкуванні з сином - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за графіком ним запропонованим.

Більш того, надважливим в розрізі даної справи та ситуації в країні загалом є той факт, що ОСОБА_3 не спілкується з дитиною взагалі, що на даний час є необхідним для її нормального самоусвідомлення. У зв`язку із чим, малолітній ОСОБА_5 не сприймає позивача як батька та не проявляє до нього емоцій, які є характерними для відповідних взаємовідносин (відносин батька з сином).

Вказане було підтверджено п. 4 резолютивної частини Консультативного висновку №01/22-к за результатами психологічного обстеження дитини від 21 січня 2022 року, стосовно спілкування дитини з батьком виключно за бажанням самої дитини, вказаний висновок був поданий до Служби у справах дітей 21 січня 2022 року і знаходиться в матеріалах справи за заявою ОСОБА_3 від 04 серпня 2021 року.

Також, в матеріалах справи за заявою ОСОБА_3 від 04 серпня 2021 року, міститься Акт №208 обстеження умов проживання від 20 серпня 2021 року.

Згідно вказаного Акту №208 було проведено обстеження умов проживання заявника ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , - ще 20 серпня 2021 року, тобто 2,5 роки тому.

Також, згідно зазначеного Акту №208 за цією адресою: АДРЕСА_2 , проживають та мають постійне місце реєстрації ОСОБА_3 .

Проте, згідно паспорту серія НОМЕР_1 виданого Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 18.12.1996р., сторінка 12, зазначено місце реєстрації ОСОБА_9 в кв. АДРЕСА_3 , - з 23 вересня 1998 року.

Також, у зазначеному Акті №208 зазначено, що кв. АДРЕСА_4 - є орендованим житлом.

Проте, матеріали ані цивільної справи, ані матеріали справи Служби у справах дітей не містять Договору оренди із зазначенням орендаря ОСОБА_3 , строку дії Договору оренди та періоду на який вказане житло орендоване.

В свою чергу, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 березня 2024 року - відсутні відомості стосовно реєстрації права власності за ОСОБА_3 будь-якого нерухомого майна.

Оскільки з часу подачі ОСОБА_3 заяви 04 серпня 2021 року до Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району ММР із питанням визначення його участі у вихованні та спілкуванні з сином - ОСОБА_5 , за графіком ним запропонованим, вже минув тривалий час, то актуальність інформації, наданої заявником стосовно умов його проживання, наявності житла для проведення спілкувань (зустрічей) з дитиною, наявності умов у житлі батька для навчання, ігор, відпочинку та гармонійного розвитку дитини відповідного віку - викликає великі сумніви та застереження зі сторони матері та має викликати такі ж сумніви та застереження зі сторони Служби та, звісно, мало бути враховано судом, при ухвалені рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Коренко Т.В. просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Миколаївської апеляційного суду від 27 березня 2025 року до участі у справі в порядку частини 6 статті 56 ЦПК України залучено органи опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

До Миколаївського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_3 . -- адвоката Мотельчук Ю. надійшло клопотання про продовження строків розгляду справи не менше як на десять днів після закінчення додаткового строку розгляду справи та відкладення розгляду справи, не раніше як до 14 травня 2025 року, з метою реалізації участі у справі у судовому засіданні під час опитування малолітньої дитини. Клопотання мотивовано тим, що позивач перебуває на реабілації після проведення йому оперативного втручання. На підтвердження чого позивачем надано довідку про перебування на лікування від 10 квітня 2025 року, виписку виписку із медичної карти № 3967/1097, відповідно до якої позивач перебував у медичному закладі з 09 по 15 квітня 2025 року та вказані лікувальні і трудові рекомендації.

Протокольною ухвалою від 29 квітня 2025 року колегія суддів відмовила у задоволені клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки ненадано доказів перебування позивача на реабілітації та строк такої реабілітації. Більш того, за матеріалами справи у нього є два представника, які могли бути присутніми у судовому засіданні під час опитування дитини, адже участь у справі у судовому засіданні під час опитування малолітньої дитини батьків вимогами діючого процесуального законодавства не передбачена. Також зважаючи на те, що ухвалою апеляційного суду від 01 квітня 2025 року вже було продовжено строк розгляду справи на п`ятнадцять днів, підстав для продовження строку після закінчення визначеного додаткового строку вимогами частини 2 статті 371 ЦПК України не передбачено, а тому колегія суддів не вбачала підстав для задоволення клопотання і в цій частині.

У судовому засіданні 01 та 29 квітня 2025 року представники відповідача апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення.

Позивач та його представник у судовому засіданні 01 квітня 2025 року апеляційну скаргу не визнали, просили залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради у судовому засіданні 29 квітня 2025 року не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що з 01 серпня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2019 року розірвано (т.1 а.с.8).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.7).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2021 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.9-10).

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про реєстрацію осіб, сформованого 21 березня 2023 року, місце проживання позивача ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 .

Фактично позивач проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України станом на 07 лютого 2023 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (т.1 а.с. 11).

За інформацією, отриманою з КНП "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради, від 27 лютого 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на психіатричному та наркологічному обліку не перебував. За медичною допомогою протягом останніх 5 років до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався (т.1 а.с.12).

Позивач займається підприємницькою діяльністю.

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про реєстрацію осіб, сформованого 15 листопада 2024 року, місце проживання відповідачки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_6 .

Фактично відповідачка разом з дитиною проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

01 квітня 2024 року відповідачка уклала договір оренди квартири (житлового приміщення) АДРЕСА_7 , та на даний час проживає за вказаною адресою разом з сім`єю.

29 квітня 2023 року відповідачка уклала шлюб з ОСОБА_10 , у звязку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_11 » (т.1 а.с.74).

Відповідно до висновку про визнання способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданого органом опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради,від 04 квітня 2024 року останній вважає за доцільне :

1. Рекомендувати батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 співпрацювати з психологом щодо налагодження стосунків між ними та налагодження контакту дитини з батьком для подальшого спілкування та участі ОСОБА_3 у вихованні дитини.

2. Визначити спосіб участі батька ОСОБА_3 у вихованні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за умови бажання дитини наступним чином:

-кожної другої п`ятниці місяця з 17:00 до 16:00 неділі з можливістю ночівлі дитини з батьком;

-шляхом забезпечення можливості ОСОБА_3 безперешкодно спілкуватися з сином засобами телефонного чи іншого зв`язку;

-спосіб участі батька у вихованні дитини може змінюватися за взаємною домовленістю між батьками; враховуючи інтереси, стан здоров`я та бажання дитини.

Висновок містить посилання, що 15.03.2024 спеціалістами служби у справах дітей Центрального району та Миколаївського міського центру соціальних служб проведено обстеження умов проживання та оцінку потреб малолітнього ОСОБА_5 , в результаті чого було підтверджено, що ОСОБА_12 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , але може виїжджати з членами родини в інші міста та за кордон. За місцем проживання матір`ю для дитини створені належні умови для нормальної життєдіяльності та розвитку. В розмові з ОСОБА_2 вона висловила своє занепокоєння станом психіки сина через намагання ОСОБА_3 примусити його до зустрічей з ним проти його бажання. Крім того, вона не впевнена, що ОСОБА_3 може створити належні умови проживання та утримання для сина під час їх зустрічей.

Також у висновку зазначено, що в ході бесіди з дитиною встановлено, що малолітній сприймає як батька ОСОБА_10 , який є чоловіком його матері, а на питання, як він ставиться до зустрічей з ОСОБА_3 , хлопець повідомив, що не бажає зустрічей з ним. ОСОБА_3 він не бажає називати батьком. ОСОБА_12 пояснив, що пішов з ним влітку на зустріч, тому що любить спілкуватися з дорослими людьми, а ОСОБА_3 він знає, але після його ставлення до няні, викрадення його у неї, він не відчуває себе в безпеці поряд з ним, негативно ставиться до нього та спілкування з ним.

Крім того, 19 березня 2024 року, як зазначено у вищевказаному висновку, спеціалістами служби у справах дітей Заводського району було обстежено умови проживання, створені батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , яку батько винаймає у своїх знайомих, де для дитини створені належні умови проживання. Оцінкою потреб не виявлено, що батько не може виконувати батьківські обов`язки, за висновками ММЦСС він здатний вирішувати конфліктні ситуації з матір`ю дитини, згоден на співпрацю з психологом ( т.2 а.с.52-57).

Відповідно до наданого відповідачем консультативного висновку №01/22-к за результатами психологічного обстеження дитини, складений 21 січня 2022 року доктором філософії в галузі психології ОСОБА_13 , відповідно до якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища не спроможний в повному обсязі надавати оцінку ставленню кожного з батьків до нього, але спроможний виявляти прихильність до когось з батьків, а саме - до матері ( ОСОБА_6 ). Ставлення ОСОБА_12 до батька ( ОСОБА_3 ) є індиферентним. Карім не бажає зустрічатися з батьком, не відчуває потреби участі пана ОСОБА_14 у своєму житті. Ставлення ОСОБА_12 до матері є дружнім та люблячим. Психологічні рекомендації для забезпечення найліпших інтересів дитини з психологічної точки зору: спілкування дитини з батьком виключно за бажанням дитини. Примушування дитини 7-річного віку до зустрічей з батьком у разі категоричної відмови дитини від таких зустрічей є психологічним насильством.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У справі, яка переглядається, предметом спору є визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а тому апеляційний суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Законом України "Про охорону дитинства", а також іншими правовими актами.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини).

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина 8 статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України це право дитини конкретизовано, зокрема у статті 171 СК України, яка регулює врахування думки дитини при вирішенні питань, які стосуються її життя.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Суд першої інстанції вирішуючи позовні вимоги правильно виходив із того, що особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, спричиняти на неї негативний вплив.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) виснувала, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 07 серпня 2024 року у справі № 742/3278/23 (провадження № 61-7675св24), від 08 травня 2024 року у справі № 638/1269/23 (провадження № 61-15097св23) та інші).

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини (постанови Верховного Суду: від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19, від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22, від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/7011/23).

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.

Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що з 2021 року між сторонами склались стосунки, які позбавляють батька можливості регулярно спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, у зв`язку з чим питання щодо участі ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5 з 2021 року перебувало на розгляді служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, але відповідне рішення не було прийнято, у тому числі, і внаслідок неявки матері дитини на засідання комісії.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що орган опіки та піклування висловлював свою позицію з приводу дотримання прав та забезпечення інтересів дитини під час розгляду цієї справи судом першої інстанції, тобто органом опіки та піклування виконано вимоги сімейного законодавства щодо участі у вирішенні спору про участь батьків у вихованні дитини.

Одночасно апеляційний суд зауважує, що відповідно до частини 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та визначаючи спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, суд першої інстанції констатував, що запропонований позивачем - батьком дитини спосіб його участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5 максимально наближений до згаданої моделі спільної фізичної опіки над дітьми (почергового проживання з кожним із батьків за відповідним графіком), визначеним рішенням органу опіки та піклування від 19 березня 2024 року. Визначення батьку такого способу його участі у спілкуванні та вихованні сина спрямоване на повернення батька у життя і виховання дитини, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дітей як повноцінних членів суспільства.

При цьому не погодився з висновком органу опіки та піклування щодо визначення можливість спілкування батька і сина лише за умови бажання останнього.

Апеляційний суд погоджується з оцінкою висновку органу опіки та піклуванням, наданої судом першої інстанції, оскільки визначаючи спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, суд першої інстанції не встановив об`єктивних умов, за яких такі побачення можуть відбуватися виключно за бажанням дитини та в присутності матері. Більш того, таке відповідає принципу рівності прав батьків у вихованні дітей, а також інтереси останніх, необхідності отримання сином виховних заходів від кожного із батьків.

Верховний Суд у своїх постановах в аналогічних справах наголошує, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану (постанови Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 138/97/17; від 27 січня 2021 року у справі № 752/9697/19; від 29 липня 2021 року у справі № 758/5545/18; від 02 лютого 2022 року у справі № 6-7/20536/19: від 16 лютого 2022 року у справі № 132/3692/20)

Ані органом опіки та піклування, ані відповідачкою у справі не надано судам першої та апеляційної інстанцій доказів на підтвердження висновку про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише за бажанням дитини.

Посилання відповідача на небажання дитини спілкуватися з батьком не можуть бути покладені в основу судового рішення у справі, враховуючи факт постійного проживання дитини з матір`ю, яка має конфлікт з батьком, неналежне усвідомлення нею необхідності участі батька у вихованні сина, що, в тому числі, негативно впливає на сприйняття дитиною його особи. Небажання малолітньої дитини спілкуватися з батьком, яке обумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, не може бути підставою для обмеження в реалізації батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні з нею.

Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про таке спілкування батька з сином, яке б перешкоджало нормальному розвитку дитини, ні судом першої, ні судом апеляційної інтанцій не встановлено.

Не встановлює таких обставин і консультативний висновок №01/22-к за результатами психологічного обстеження дитини, складений 21 січня 2022 року, як на доказ негативного ставлення малолітнього ОСОБА_5 до батька ОСОБА_3 , який вірно не прийнятий судом першої інтсанці.

При цьому, суд враховує, що визначаючи порядок побачень дітей з батьками суди повинні враховувати, що при наявності конфлікту між батьками та неможливістю самостійно дійти згоди у вихованні дітей, доцільно проводити зустрічі без присутності того з батьків, з яким проживає дитина, оскільки такі особисті конфліктні не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18).

За такого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення можливості спілкування батька з сином за відсутності відповідача та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятись поглядам та думці дитини у відповідності з її віком і зрілістю.

При з`ясуванні думки дитини доцільно зважати на те, що оцінка дитиною поведінки своїх батьків, життєвих обставин може бути необ`єктивною та зумовленою різними важелями впливу. У зв`язку з цим, законодавець передбачив право суду постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України).

У суді першоїі інстанції і представником позивача, і представником відповідача заявлялося клопотання про проведення опитування дитини, проте такі вирішені судом не були.

Судом апеляційної інстанції задоволено таке клопотання представника відповідача під час розгляду справи, і в судовому засіданні вислухано думку дитини - малолітнього ОСОБА_15 щодо побачень з батьком.

У ході опитування дитина суду пояснила, що вважає своїм батьком теперішнього чоловіка матері « ОСОБА_16 », називає себе « ОСОБА_17 ». Вказував, що зі слів матері, саме ОСОБА_18 забирав матір і його з пологового будинку. Позивача називає на ім`я « ОСОБА_19 », заперечуючи при цьому факт того, що він є його батьком.

Хлопчик вказував, що не бажає зустрічатися з позивачем « ОСОБА_14 », оскільки він є «поганою людиною», обґрунтовуючи поведінку останнього подіями літа 2023 року, коли позивач приїхав до Одеси на зустріч з ним, при цьому «виштовхнув із автомобіля няню, яка була з ним», також застосування щодо відповідачку насилля «у 2017»чи «у 2019 році в його присутності позивач вдарив відповідачку в гаражі». Розповідав як вони провели з позивачем час під час зустрічі влітку 2023 року. При цьому прикладів негативного ставлення до нього до нього з боку батька дитина назвати не змогла.

На думку колегії суддів небажання малолітнього ОСОБА_15 спілкуватися з батьком викликана тим, що він постійно проживає з матірю, через свій вік він дуже прив`язаний до неї та тривалий час обмежений у спілкуванні з батьком. Мати ж, у свою чергу, намагається щосили витіснити батька із життя дитини, нав`язуючи йому те, що його батьком є інший чоловік.

Разом з тим, пояснення малолітнього ОСОБА_5 про побиття позивачем відповідача у 2017 чи у 2019 році, тоді коли йому було 3 або 5 років (якщо таке мало місце) колегія суддів оцінює критично, оскільки таке не підтверджується зібраними по справі належними та допустимими доказами. Більш того, такі висловлення сформовані у дитини під впливом певних зовнішніх факторів, а саме, зі слів матері, яка не бажає щоб батько спілкувався з дитиною та намагається сформувати негативне сприйняття дитиною свого батька.

Між тим, колегія суддів зауважує, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про визначення способів участі батька у вихованні дитини, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, наприклад таких, як тривалий час проживання дитини з одним із батьків без можливості повноцінного спілкування з тим із батьків, з ким дитина не проживає.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням статей 263-265, 374 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, оцінив докази в сукупності та в цілому, врахував інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, поведінку батька та його активне бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, та встановив такий спосіб участі позивача у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним, який передбачає дотримання розпорядку дня дитини, стану її здоров`я та інтересів.

Колегія суддів погоджується із таким визначенням способу участі батька у вихованні дитини, оскільки це забезпечує якнайкращі її інтереси і розумний баланс у праві на участь обох батьків у вихованні дитини.

Оскаржуване судове рішення вирішує по суті проблему у спілкуванні та вихованні дитини двома батьками у зв`язку з неможливістю її виховання у повноцінній сім`ї, створює передумови для її розвитку, формування особистості, забезпечує її міцними життєвими зв`язками з обома з батьків, що є надзвичайно важливим у житті дитини.

При цьому реалізація позивачем права на участь у спілкуванні та вихованні дитини, як батька, не може залежати від суб`єктивного бажання матері дитини, від наявності конфліктних стосунків між батьками дитини, або від певного стану, зокрема, воєнного чи майнового, оскільки в такому випадку порушується принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною, яка проживає не з ним. А тому, посилання в апеляційній скарзі на встановлення способу побачення позивача з дитиною за певних умов- після закінчення воєнного стану, так як житло де мешкає батько не облаштовано бомбосховищем, а після закінчення воєнного стану, за місцем проживання батька, у разі надання суду інформацію про постійне місце проживання, не грунтується на вимогах сімейного законодавства.

Враховуючи, що позивач був позбавлений можливості особистого спілкування з сином протягом тривалого часу, востаннє спілкувався з ним влітку 2023 року, а також вік дитини, що не могло не вплинути на втрату емоційного контакту між ними, так і можливість у матері формування у дитини негативного ставлення до позивача, що привело до несприйняття дитиною позивач як батька, та виходячи із найкращих інтересів дитини та з огляду на існуючий на час розгляду справи конфлікт між батьками, які за обставинами справи не демонструють готовності йти на діалог та взаємне узгодження питань виховання дитини, колегія суддів вважає за необхідне визначити графік спілкування батька із дитиною в адаптаційний періоду, а саме:протягом шести місяців з дня набрання чинності цієї постанови в місті проживання дитини ОСОБА_5 , кожної другої суботи місяця з 10.00 год до 16:00 год. Таке не є перешкодою для позивача у реалізації його батьківських прав відносно дитини та не впливає на його можливість у межах встановленого судом способу участі у житті сина спілкуватися та проводити час із ним за місце його проживання (дитини) з метою поступового переходу до систематичних побачень дитини з батьком за місцем проживання останнього з 30 жовтня 2025 року за графіком визначеним оскаржуваним рішенням суду першої інстанції.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно частини 1 статті 376 ЦПКУкраїни, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; недоведеність обставин,що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції,обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки аргументи апеляційної скарги є частково обґрунтованими щодо часу побачень, то в цій частині висновки суду першої інстанції підлягають зміні, а тому, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, доповнивши резолютивну частину оскаржуваного рішення новим абзацом, залишивши і цілому це ж рішення без змін

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Калаяновим Іваном Васильовичем, задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2025 року змінити, доповнивши резолютивну частину абзацом наступного змісту:

Визначити спосіб участі батька ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкуванні з ним таким чином:

-протягом шести місяців з дня набрання чинності цієї постанови в місті проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної другої суботи місяця з 10.00 год до 16:00 год, а з 30 жовтня 2025 року відповідно до способу участі батька у вихованні дитини, визначеному рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 05 травня 2025 року.