Справа № 756/6336/25
Провадження № 2-з/756/68/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Ткач М.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Реутова Є.С. про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання договору недійсним та скасування запису про право власності у державному реєстрі,

УСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Реутова Є.С. звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 01.04.2025, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В., реєстровий №409 та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_3 №59267203, внесений 01.04.2025 12:58:36 державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 78138854 від 01.04.2025 13:09:56 на нерухоме майно: квартира, загальною площею 37,5 кв.м., житловою площею 18 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, з одночасним припиненням речового права (права власності) ОСОБА_3 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з позовною заявою представник ОСОБА_1 - адвокат Реутова Є.С. подала заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та заборони будь-яким особам користування квартирою АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем третьої черги після смерті свого племінника - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 . 01.05.2025 ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 , діючи як представник ОСОБА_4 , на підставі довіреності від 27.09.2024, у день його смерті уклав договір купівлі-продажу квартири від 01.04.2025 з ОСОБА_3 . При цьому, як зазначає ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є подружжям, а тому відповідач ОСОБА_2 діяв в особистих інтересах, знаючи, що відчужуване майно буде набуте у спільну сумісну власність. Крім того, ОСОБА_1 відомо з відкритих джерел, що відповідачі продають квартиру на сайтах продажів нерухомості. Адреса, опис квартири та технічні характеристики зазначені у оголошенні співпадають з характеристиками квартири, вказаними у спірному договорі купівлі-продажу. Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на спірну квартиру, оскільки відповідач має можливість її відчужити на користь третіх осіб, що, у разі задоволення позову, може ускладнити виконання рішення суду та унеможливити ефективний захист порушеного права позивача. Крім того, просить забезпечити позов шляхом заборони будь-яким особам користуватися спірною квартирою, оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем всього майна померлого ОСОБА_4 , в тому числі і рухомого, у спірній квартирі можуть бути його особисті речі, які можуть бути вилучені з неї або зіпсовані сторонніми особами.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України) сторони в судове засідання не викликались.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані матеріали, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, відповідно до якого позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі № 761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася із такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів установлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 01.04.2025, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В., зареєстрованого у реєстрі за №409 та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_3 №59267203.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.05.2025, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 , договір купівлі-продажу, серія та номер 409, виданий 01.04.2025.

До заяви долучено скріншоти, з яких убачається, що на сервісі оголошень "OLX" розміщено оголошення про продаж квартири за адресою: АДРЕСА_3 . В описі до оголошення вказано, що в квартирі 1 кімната, загальна площа квартири становить 37,5 кв.м., кімната - 18 кв.м.

Згідно умов договору купівлі-продажу квартири, укладеного 10.03.2025 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В., зареєстрованого у реєстрі за №409, квартира АДРЕСА_2 , складається з однієї житлової кімнати, має розмір загальної площі 37,5 кв.м., житлової площі 18,0 кв.м.

Ураховуючи вищенаведене, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 звернулася із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 01.04.2025, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В., зареєстрованого у реєстрі за №409 та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_3 №59267203, при цьому існує імовірність в будь-який момент розпорядження квартирою відповідачем, у тому числі шляхом відчуження, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалено на користь позивача.

Разом із цим, суд звертає увагу на наступне.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги також й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

При обранні заходу забезпечення позову суд бере до уваги, що заборона користування даним майном, є неспівмірним з заявленими позовними вимогами. Разом з тим, така правомочність власника не може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а ефективно захистити права позивача зможе саме заборона його відчуження.

Також суд враховує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Таким чином, враховуючи те, що між сторонами дійсно виник спір з приводу нерухомого майна, з урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, беручи до уваги, що подальше відчуження вказаного майна призведе до ускладнення захисту прав позивача, суд вважає, що заяву про вжиття заходів забезпечення позову слід задовольнити частково, накласти арешт шляхом заборони відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , її власником ОСОБА_3 , оскільки невжиття такого заходу забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження спірного об`єкта нерухомості будь-яким способом, не забороненим законом, що у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, та позивачем, а також можливим порушенням їх прав як законних набувачів. В іншій частині заява задоволенню не підлягає.

Підстав для зустрічного забезпечення позову, судом не встановлено.

Керуючись статтями 149, 150-153, 157, 260-261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Реутова Є.С. про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання договору недійсним та скасування запису про право власності у державному реєстрі - задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, загальною площею 37,5 кв.м, житловою площею 18 кв.м, у будь-який спосіб, яка на праві власності належить ОСОБА_3 .

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 );

Боржник:: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 );

Боржник: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом.

Копію ухвали направити учасникам справи для відома та відповідному державному органу для відома та виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя М. М. Ткач