КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника позивача Солдаткіна О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Солдаткіним Олександром Сергійовичем, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , згідно з яким просив: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40000 доларів США за розпискою від 09.09.2017 та судові витрати у справі.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 09.09.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто усної домовленості щодо надання послуг з приватизації майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження цієї угоди та отримання попередньої оплати ОСОБА_2 власноруч склала розписку наступного змісту: "Я, ОСОБА_2 , підтверджую факт отримання суми у розмірі 40 тисяч доларів США в якості передоплати за послуги, пов`язані з приватизацією майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ".

25.11.2017 між сторонами було укладено Договір-доручення, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Теплюк Г.М., зареєстрований в реєстрі за № 1174, відповідно до умов якого позивач уповноважив відповідача на здійснення дій щодо приватизації майна.

Проте, відповідачка, усупереч взятих на себе зобов'язань, не виконала передбачених договором-доручення дій щодо приватизації майна, чим порушила умови укладеного договору.

У зв'язку з тим, що в усному договорі між сторонами не було встановлено конкретних термінів надання послуг ОСОБА_2 , представник позивача вдався до врегулювання даної ситуації у позасудовому порядку та двічі направляв на адресу відповідачки вимогу про розірвання договору та повернення коштів.

Однак, відповідачка вказані вимоги залишила поза за увагою.

За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.01.2025 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 33-35).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції помилився у встановленні справжньої правової природи правовідносин між позивачем та відповідачем та не звернув уваги на наявний у матеріалах справи нотаріально посвідчений договір-доручення від 25.11.2017, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Теплюк Г.М., який був укладений між сторонами після складання розписки про отримання передоплати та безпосередньо стосувався правовідносин з приватизації майнового комплексу.

Тобто, між сторонами існували правовідносини щодо надання послуг з приватизації, а не позики.

При цьому, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що, отримавши значну грошову суму як передоплату за конкретні послуги, відповідачка протягом більш ніж шести років не виконала свої зобов`язання за цією передоплатою (а.с.37-39).

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.09.2017 ОСОБА_2 склала розписку наступного змісту: "Я, ОСОБА_2 , підтверджую факт отримання суми у розмірі 40 тисяч доларів США в якості передоплати за послуги, пов`язані з приватизацією майнового комплексу, що знаходиться за адресою: вул. Причальна, 5".

25.11.2017 між ТОВ "СЕРВІС-ОК" в особі директора ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір доручення, посвідчений приватним нотаріусом нотаріального округу Київської області Теплюк Г.М., зареєстрований в реєстрі за № 1174 (серія НМХ 204709), за умовами п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, довіритель доручає, а повірений зобов'язується за винагороду від імені і за рахунок довірителя вчинити наступні юридичні дії, визначені в п. 2 цього договору.

Згідно з п. 2 договору повірений зобов`язаний: вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення; повідомляти довірителю на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення цього Договору до моменту виконання доручення негайно повернути довірителеві видану ним довіреність строк якої не закінчився; негайно передати довірителю все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Повірений має право: представляти інтереси товариства у державних органах, органах виконавчої влади, у будь-яких органах, установах, підприємствах і організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, в тому числі в органах нотаріату, органах архітектури, у органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, центрах надання адміністративних послуг, перед експертами оціночної діяльності, у банківських установах, бюро технічної інвентаризації з питань приватизації об'єктів, які знаходяться в Києві; брати участь в конкурсі по приватизації об'єктів, які знаходяться у м. Києві (у тому числі, але не виключно за адресою: м. Київ, вул. Причальна, 5); подавати та отримувати від імені Товариства будь-які заяви, довідки та документи; отримувати всі необхідні відповіді на звернення, заяви, довідки, акти, звірки, дозволи, накази, виписки, витяги та інші документи; сплачувати необхідні платежі, в тому числі державне мито, податки та збори, підписувати від імені Товариства будь-які документи, а також виконувати всі інші юридично значимі дії, пов`язані з виконанням цього Договору.

У відповідності до п. 7.4 Договору строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 цього Договору та закінчується через один рік з моменту підписання та нотаріального посвідчення.

16.04.2024 та 24.05.2024 представником ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 були направлені вимоги щодо надання послуг з приватизації майнового комплексу, а у разі ненадання послуг - повернення отриманих коштів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правова природа складеної відповідачкою розписки не є борговою, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з тим, встановивши, що вищенаведена розписка не містить ані факту отримання відповідачкою коштів саме від позивача, ані зобов`язання відповідачки повернути ці кошти, суд першої інстанції помилився у встановленні правової природи правовідносин між сторонами, адже, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами наявні правовідносини саме щодо надання послуг з приватизації, а не позики.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що відповідачка, усупереч взятих на себе зобов'язань, не виконала передбачених договором доручення від 25.11.2017 дій щодо приватизації майна, у зв'язку чим з неї на його користь підлягає стягненню 40 000 доларів США, отриманих за розпискою від 09.09.2017.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України закріплено обов`язок замовника оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

При цьому, відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст.ст. 526, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також, згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Разом з тим, згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Також, як передбачено ст. 81 ЦПК України, сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, у порушення вищенаведених положень законодавства, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів про невиконання договору доручення.

При цьому, договір доручення не містить ані ціни договору, ані чітко визначеного переліку послуг, що надаються за даним договором, та порядку приймання передачі відповідних послуг.

Більш того, як вже зазначалося вище, договір доручення, за невиконання якого позивач просив суд стягнути заборгованість з відповідачки, був укладений між ОСОБА_2 та юридичною особою - ТОВ ТОВ "Сервіс-ОК".

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовних вимог, ОСОБА_1 просить суд стягнути заборгованість з ОСОБА_2 саме на його користь, як фізичної особи.

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Крім того, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За вказаних обставин, а також зважаючи на те, що позивач просить суд захистити саме його особисті права, а не права юридичної особи, підстав для задоволення вказаного позову немає.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, оскільки позивачем не доведено факту надання ним коштів відповідачі та відповідно порушення його прав відповідачкою, а також невиконання нею умов договору доручення, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову через недоведеність існування між ними правовідносин за договором позики, є помилковим.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Солдаткіним Олександром Сергійовичем, - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 29 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова