КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №359/7359/24 Головуючий у І інстанції - Чирка С.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/7790/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2025 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

установив:

У липні 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулось до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивувало тим, що «Monobank» - це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

11 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до нього, АТ «Універсал Банк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 11 січня 2018 року.

Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови.

На підставі укладеного Договору відповідач отримала кредит в розмірі 50000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

Вказує, що воно свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Однак, ОСОБА_1 не повернула своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим, станом на 26 травня 2024 року у неї утворилась заборгованість, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 137710,46 грн.

Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 137710,46 грн. та сплачений судовий збір.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2025 року зазначений вище позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 137710,46 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів по справі.

В обґрунтування скарги вказує, що надані позивачем документи не можуть бути безспірним доказом наявності заборгованості та обґрунтування її дійсного розміру.

Зазначає, що вона не підписувала будь-які Правила, Умови та Тарифи, щодо користування карткою.

Посилається на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду.

Зазначає, що враховуючи право Банку визначати позовні вимоги на власний розсуд і те, що у позовній заяві вимог про стягнення процентів Банк не пред`явив, немає підстав стягувати з неї утаємничено включені Банком у заявлену суму відсотки.

Додатково вказує, що судом першої інстанції не розглянуто її заяву, якою вона просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Просила суд, скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі від 16 січня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На вказану апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що відповідач не заперечує, що вона є клієнтом АТ «Універсал Банк», на її ім`я відкрито рахунок, видана платіжна картка та вона активно користувалася банківськими послугами проекту «Monobank».

Зазначає, що правовідносини, які наразі існують між сторонами, щодо відкриття поточного рахунку, випуску платіжної картки, встановлення кредитного ліміту, надання у користування грошових коштів у межах кредитного ліміту, нарахування процентів за користування коштами, є наслідком вже укладеного сторонами по справі Договору про надання банківських послуг, який відповідачем певний час виконувався, що само по собі є підтвердженням його укладення та прийняття умов договору.

Вказує, що доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано

Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що11 січня 2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, проставлянням власноручного свого підпису під цією анкетою-заявою.

Пунктом 2 Анкети-заяви від 11 січня 2018 року відповідач ОСОБА_1 погодила своїм підписом, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого відповідач підтверджує і зобов`язується виконувати його умови.

Згідно з п. 3 Анкети-заяви відповідач підтвердила, що ознайомилась з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірних у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім цього, беззастережно погодилась з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти її про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Крім цього, згідно п. 6 Анкети-заяви від 11 січня 2018 року відповідач ОСОБА_1 просила вважати наведений зразок її власноручного підпису або її аналоги (у тому числі її електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в Банку. Засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором. Також визнала, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердила, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися нею та/або Банком з використанням простого електронного або електронного цифрового підпису.

За змістом п. 9, 11 Анкети-заяви від 11 січня 2018 року відповідач ОСОБА_1 підтвердила, що ця Анкета - заява є також заява є також заявою на відкриття рахунку та просив усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

Також відповідно до п. 10 Анкети-заяви, відповідач надала право та доручила банку здійснювати договірне списання коштів з усіх рахунків, відкритих у АТ «Універсал Банк» без додаткових її розпоряджень для погашення будь-яких інших її грошових зобов`язань перед банком, що випливають з умов договору або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між нею та банком.

В матеріалах справи також міститься Умови і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг, додаток №95 до Розпорядження №49р від 22 серпня 2013 року (в редакції Розпорядження №30 від 27 грудня 2017 року), затверджених рішенням Правління №46 від 27 грудня 2017 року.

Згідно довідки про наявність рахунку від 14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 відкрито рахунок НОМЕР_1 , карта НОМЕР_2 , тип рахунку «Чорна картка», активна до 05/24.

Відповідно до довідки про розмір встановленого кредитного ліміту від 14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 за карткою НОМЕР_2 , 18.02.2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 15000 грн., 22 лютого 2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 30000 грн., 09 січня 2019 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 50000 грн., 18 листопада 2021 року встановлено кредитний ліміт зменшено до 30000 грн., 27 лютого 2022 року встановлено кредитний ліміт встановлено у розмірі 27877 грн.

З наданого банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 11 січня 2018 року вбачається, що станом на 26 травня 2024 рокуу ОСОБА_1 утворилась заборгованість загальним розміром 137710,46 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 137710,46 грн.

Як вбачається з виписки руху коштів по картці клієнта ОСОБА_1 від 14 жовтня 2024 року за період з 13 січня 2018 року по 01 березня 2023 року, баланс на початок періоду становить 0 грн., баланс на кінець періоду становить - -109833,46 грн. При цьому з цієї виписки також слідує, що витрати по картці становлять - 400748,43 грн., а зарахування - 263037,97 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 11 січня 2018 року, внаслідок чого станом на 26 травня 2024 року в неї утворилася заборгованість у розмірі 137710,46 грн., яка складається із: 137710,46 грн.- заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за відсотками; 0,00 грн - заборгованість за пенею; 0,00 грн - заборгованість за порушення грошового зобов`язання, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної кредитної заборгованості.

З висновками суду першої інстанції, в повній мірі, колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст.1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини 1 та 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини 1 та 2 ст. 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У цій справі в анкеті-заяві від 11 січня 2018 року ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що АТ «Універсал Банк» виконало своє зобов`язання за договором та надало можливість ОСОБА_1 розпоряджатися кредитними коштами, у вигляді встановленого кредитного ліміту на карту.

Однак, як встановлено судом, відповідач неналежним чином виконувала грошові зобов`язання, тому у неї виникла заборгованість за кредитним договором, проте, колегія суддів не погоджується із заявленою АТ «Універсал Банк» заборгованістю, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 за кредитним договором, з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі №643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19)».

Як зазначалось, в анкеті-заяві від 11 січня 2018 року ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, проте, строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у виді грошової суми та її визначеного розміру.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, банк не пред`явив.

Таким чино, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути всю суму заявленої АТ «Унверсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 137710,46 грн., оскільки із виписки про рух коштів від 14 жовтня 2024 року, наданої позивачем до суду першої інстанції вбачається, що банком було нараховано суму заборгованості за кредитним договором на підставі неодноразово змінюваних відсоткових ставок, які не були акцептовані позичальником.

Тобто, позивач хоч і не заявив вимогу про стягнення відсотків за користування коштами, однак у самому розрахунку нараховано суму заборгованості з урахуванням стягнення банком із сум, які погашались відповідачем, на погашення зобов`язань, які з позичальником не узгоджувались.

Так, матеріали справи не містять доказів домовленості сторін про сплату відсотків.

Стороною позивача не спростовані заперечення відповідача, щодо безпідставності стягнення з неї відсотків.

Отже, оскільки в анкеті-заяві від 11 січня 2018 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то банк-позивач неправомірно та безпідставно списав внесені на погашення боржником кошти в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та суд вважає за потрібне зарахувати ці кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту (137710,46 грн.) за рахунок протиправно списаних банком відсотків (31184, 41 грн.) з 137710,46 грн. до 106526,05 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №697/302/20.

Отже, колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги, щодо зменшення суми заборгованості за тілом кредиту за рахунок безпідставно списаних банком відсотків, а отже рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.

Доводи апеляційної скарги відповідача, щодо застосування до спірних відносин наслідків спливу строку позовної давності оцінюються судом критично.

Так, відповідно до частин 3 і 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (ст. 303 ЦПК України), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини 1 та 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Частини 3 та 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Вказаний висновок, щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі №457/462/16-ц, провадження №61-21807св19.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, №22083/93, №22095/93, §51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), №66610/09, §43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до довідки про розмір встановленого кредитного ліміту від 14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 за карткою НОМЕР_2 , 18 лютого 2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 15000 грн., 22 лютого 2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 30000 грн., 09 січня 2019 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 50000 грн., 18 листопада 2021 року встановлено кредитний ліміт зменшено до 30000 грн., 27 лютого 2022 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 27877 грн.

Статтею 264 ЦК України визначені випадки переривання строку позовної давності. Зокрема, в частина перша вказаної статті передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Частиною третьої цієї статті передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Таким чином, строк позовної давності обраховується з урахуванням вчинення ОСОБА_1 дій, що вказують на користування нею карткою НОМЕР_2 , про що свідчить неодноразова зміна нею кредитного ліміту.

Отже, АТ «Універсал Банк» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором(дата подачі позовної заяви 10 липня 2024 року), оскільки такий строк було перервано ОСОБА_1 27 лютого 2022 року шляхом встановлення нею кредитного ліміту у розмірі 27877 грн.

За таких обставин, АТ «Універсал Банк» звернулося за захистом своїх інтересів до суду у межах позовної давності, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача суму заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 11 січня 2018 року у розмірі 137710,46 грн. підлягає зміні із ухваленням в цій частині нового судового рішення, про стягнення з відповідача суму заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 11 січня 2018 року у розмірі 106526,05 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2025 року змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 106526,05 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 травня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба