ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/666/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/5512/24 Категорія: 351000000 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадженняапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про компенсацію за квартирну підставу,

в с т а н о в и в :

30.09.2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про компенсацію за квартирну підставу.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 разом з співвласником по Договору дарування від 27.05.1994 року на праві спільної сумісної власності їм належить, як 1/3 частина блокованого житлового корпусу, самостійний будинок по АДРЕСА_1 . Майновий статус будинку по сьогодні залишається незмінним.

Агенти Міжнародного благодійного фонду ім. Рабі Нахмана ОСОБА_2 і ОСОБА_3 умисно створили конфлікт і звернулись до суду з підробними документами про стягнення з ОСОБА_1 збитків в сумі 320,4 тис. грн. за майно, яке належить по договору ОСОБА_1 .. Наближеність відповідачів до фонду сприяла виявленню і вибору об`єкта, збору інформації, залучення співучасників і інші прояви злочинних дій, аналогом яких є автомобільні підстави.

Провадження по справі 705/1087/20 відкрито 25.03.2020 року, а рішення ухвалено 17.02.2021 року. Процес тривав десять календарних місяців і Верховний Суд постановою від 31.05.2023 року заблокував фальшиві документи ОСОБА_2 і ОСОБА_3 і відмовив за відсутності належних прав власності і протиправних дій з використанням квартирної підстави.

Вказує, що судовий розгляд спричинив екстремальний спосіб життя і викликав загострення хронічних і запальних захворювань. Відбулось ушкодження здоров`я, його фізичний стан погіршився по його оцінкам на 30%, а при мінімальній заробітній платі 8000 грн., це коштує 2400 грн. щомісячно. Із моменту квартирної підстави 25.03.2020 року компенсація за втрату здоров`я на протязі 10 місяців становить 24 000 грн.

У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на його користь за заподіяну здоров`ю шкоду компенсацію у розмірі по 12 000 грн. з кожного; постановити окрему ухвалу про наявність ознак кримінального правопорушення в діях ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , вчинивши квартирну підставу по домогосподарству на АДРЕСА_1 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачами.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуване рішення суду визнати недійсним, скасувати його, припинивши розгляд справи. Апеляційна скарга мотивована тим, що провадження по справі відкрито 17.02.2025 року, а судове рішення ухвалено 17.02.2025 року, чим суд першої інстанції порушив строки розгляду позовної заяви. Вважає, що судовий розгляд підлягав припиненню, однак суддя Годік Л.С. умисно не вчинила процесуальні дії, що призвело до марнування часу, втрати майна і здоров`я.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 травня 1994 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 та ОСОБА_1 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м., що підтверджується договором дарування від 27.05.1994 року, посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В. (а.с.4).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.05.2023 у справі № 705/1087/20 (провадження № 61-9035св21) рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.02.2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 27.04.2021 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 (а.с.6)

Позивачем надано суду повідомлення про підготовчий розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Міжнародного благодійного фонду ім. Рабі Нахмана з Бреславу про компенсацію за ушкодження здоров`я призначений на 02.04.2021 року.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що інших документів (доказів) позивачем на підтвердження своїх позовних вимог суду надано не було.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачами.

Зі змісту позовної заяви та Витягу з Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.05.2023 року вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір з приводу пошкодження ОСОБА_1 майна ОСОБА_2 та заподіяні збитки ОСОБА_2 , згідно висновку експерта склали 320 400 грн. З резолютивної частини зазначеної Постанови Верховного Суду від 31.05.2023 року вбачається, що рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.02.2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 27.04.2021 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заявлені позивачем вимоги, доводи скаржника в апеляційній скарзі погоджується з висновками суду першої інстанції, що на позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, на які він посилається, що позивач може звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України.

Отже, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини.

Однак, в порушення вимог процесуального права таких доказів позивач ОСОБА_1 суду не надав.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною 2 ст. 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального справа є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду ( у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Не приймаються до уваги колегією суддів доводи скаржника, стосовно того, що суд першої інстанції не розглянув справу у визначені цивільним процесуальним законодавством строки тридцять днів, оскільки суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження та порушення строків розгляду справи не є обов`язковою підставою для скасування рішення суду у відповідності до ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 зводиться до незгоди з ухваленим судовим рішенням. При цьому змістовних доводів на підтвердження власних висновків в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не навів та належними доказами не підтвердив.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, апеляційна скарга позивача не містить.

Що стосується вимог апеляційної скарги про постановлення окремої ухвали відносно головуючого судді районного суду Годік Л.С. за порушення прав та свобод ОСОБА_1 , то такі вимоги є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 262 ЦПК України передбачено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Тлумачення частини першої статті 262 ЦПК України свідчить, що суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо під час вирішення спору встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності.

Таким чином, окрема ухвала може бути постановлена лише в разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення.

Оскільки під час судового розгляду не встановлено підстав для скасування судового рішення, неправомірних дій суду щодо ведення справи не встановлено, тому й підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині суд не вбачає.

Щодо вимоги скаржника ОСОБА_1 про стягнення судових витрат з відповідачів солідарно, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору згідно закону за подання позовної заяви та апеляційної скарги, оскільки є інвалідом 1 групи, а колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про відмову у задоволенні його апеляційної скарги та залишенні без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, то судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги компенсується за рахунок держави, оскільки з відповідача/відповідачів може бути стягнуто судові витрати лише в разі задоволення позовних вимог.

Докази наявності інших судових витрат, понесених сторонами, у матеріалах справи відсутні, тому відсутні підстави для їх стягнення апеляційним судом.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді