Справа № 331/5164/24
Провадження № 2/331/409/2025
25 лютого 2025 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Світлицької В.М.,
за участю секретаря Солов`ян О.С.,
розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що 20.06.2008 р. між АКБ «Форум» (змінено на ПАТ «Банк Форум») та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 0182/08/07-ZNv, на підставі якого банком було надано ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 000,00 доларів США строком до 19.06.2018 р. зі сплатою 13,5% річних за його користування. Банк в повній мірі та належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором, в обумовлений сторонами строк не виконав, а отже зобов`язання повернути борг за кредитним договором станом на 19.08.2024 р. у розмірі 9313,09 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить еквівалент такої суми у 383 801,75 грн., яка складається з: прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів 7718,88 доларів США, що еквівалентно 318 102,76 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору 726,63 доларів США (станом на дату укладення договору № 1147-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 14.06.2018 р.) + 14,27 доларів США (за період з 15.06.2018 р. по 19.06.2018 р.) = 740,90 доларів США, що еквівалентно 30 533,23 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими відсотками у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України з 20.06.2018 р. по 23.02.2022 р. 853,31 доларів США, що еквівалентно 35 165,61 грн. Також у відповідності до п. 4.4 кредитного договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених п. 3.3 (крім 3.3.2) цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5000,00 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.
Ухвалою суду від 26.08.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2024 року здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 16.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача.
Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 20.06.2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого був ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0182/08/07-ZNv.
Згідно із меморіальним валютним ордером № 2042463 від 20.06.2008 року ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 20 000,00 доларів США.
Відповідно до п. 1.1, п. 1.2, п. 1.3 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит для споживчіх потреб у сумі 20 000,00 доларів США. Кредитні кошти надаються строком по 19.06.2018 р. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13,5% річних.
Згідно із 2.3 кредитного договору, позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 167,00 доларів США, на відкритий йому позичковий рахунок № НОМЕР_1 в ЗФ АКБ «Форум».
У пункті 2.5 кредитного договору сторони передбачили, що проценти за користування кредитними коштами сплачуються позичальником згідно з п.2.7 цього договору. Несплата позичальником процентів в терміни, встановлені п.2.7 цього договору дати, є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, неустойки та є підставою для дострокового звернення банком стягнення на заставлене майно.
Відповідно до п. 2.6 кредитного договору, сплата процентів позичальником здійснюється за фактичний строк користування кредитними коштами. При розрахунку плати за користування кредитом приймається місяць, рівний календарній кількості днів, та рік, рівний 360 днів.
Згідно із п. 2.8 кредитного договору, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання зобов`язань позичальника по цьому кредитному договору у повному обсязі, вимоги банку погашаються у наступній черговості: в першу чергу сплачуються прострочені проценти по комісії, в другу - прострочена заборгованість за кредитом, в третю - строкові проценти та комісії, в четверту - строкова заборгованість за кредитом, в п`яту - можливі неустойка, штраф та пеня, потім - інші вимоги банку.
Пунктами 3.2.2, 3.2.5 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, а також у випадку невиконання чи неналежного позичальником та/або поручителем зобов`язань за договорами,які є забезпеченням виконання зобов`язань. Стягувати з позичальника неустойку, штраф, пеню за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору.
Відповідно до п.4.1 договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 % за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.
Згідно із п. 4.4 кредитного договору, за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених п.3.3 (крім п.3.3.2) цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5000,00 грн.
Відповідно до п.5.3 кредитного договору сторони домовились, що невиконання або неналежне виконання позичальником зобов`язань по поверненню суми кредиту, сплаті процентів та інших зобов`язань, передбачених п.3.3 цього договору є умовами, при настанні яких припиняється кредитування банком позичальника, а позичальник здійснює повернення отриманих кредитних коштів банку, сплачує банку проценти за користування кредитними коштами.
14.06.2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір № 1147-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Банк Форум» відступило ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права вимоги до позичальника та іпотекодавців, зазначених у додатку № 1 до цього договору, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0182/08/07-ZNv від 20.06.2008 р. Розмір права вимоги відповідає загальному розміру заборгованості боржника перед банком, який станом на дату укладення сторонами договору складає: 8 445,51 дол. США, з яких: - заборгованість по основній сумі кредиту складає: 7 718,88 дол. США; заборгованість по проуцентах складає: 726,63 дол. США.
19.06.2018 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на адресу ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № 0182/08/07-ZNv від 20.06.2008 року, що підтверджується описом вкладення у лист з повідомленням, з відбитком поштового штемпеля.
Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 0182/08/07-ZNv від 20.06.2008 року.
19.06.2018 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на адресу відповідача ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості, що підтверджується описом вкладення у лист з повідомленням, з відбитком поштового штемпеля.
Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № 0182/08/07-ZNv від 20.06.2008 року вбачається, що станом на 19.08.2024 року сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором становить 9313,09 доларів США, яка складається з: прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів 7 718,88 долари США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить еквівалент такої суми у 318 102,76 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору 726,63 доларів США (станом на дату укладення договору № 1147-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 14.06.2018 р., тобто на 14.06.2018 р.) та 14,27 доларів США (за період з 15.06.2018 р. по 19.06.2018 р.), що разом складають 740,90 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить еквівалент такої суми у 30 533,23 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими відсотками у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України з 20.06.2018 р. по 23.02.2022 р. 853,31 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить еквівалент такої суми у 35 165,61 грн.; штраф - 5000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 24-10цс18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року N 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.
У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорах, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0182/08/07-ZNv від 20.06.2008 року.
В постанові від 22.12.2021 року у справі № 369/3384/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що у разі укладення сторонами кредитного договору, предметом якого є іноземна валюта, суд має ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. Визначення у рішенні еквівалента суми боргу за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами в національній валюті не відповідає вимогам законодавства.
Таким чином, суд дійшов висновку про недоцільність зазначення в резолютивній частині рішення еквіваленту суми боргу в національній валюті, що не впливає на повноту задоволення позову.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Керуючись ст. 15-16, 525, 526, 530, 610, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.М. Світлицька