ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 671/2114/24

Провадження № 22-ц/820/1014/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

за участю: апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта адвоката Нюні О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №671/2114/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Нюнею Олександром Ігоровичем, на заочне рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року, в складі судді Ніколової С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Волочиської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову посилався на те, що відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Діти знаходяться на його утриманні, він займається вихованням дітей та піклується про них. Вказав, що шлюб між ним та відповідачкою розірвано 19 вересня 2024 року. В січні 2023 року ОСОБА_2 виїхала до США і з цього часу вона не бачилася з дітьми, лише декілька разів спілкувалася по телефону з ініціативи дітей. Вважає, що між відповідачкою і дітьми відсутній будь-який емоційний зв`язок, вона, будучи матір`ю, має обмежене розуміння потреб дітей та повністю байдужа до подальшої долі дітей. Зазначає, що відповідачка, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками не піклується про дітей, не займається їх вихованням, матеріальним забезпеченням, не сплачує аліменти, не цікавиться їхнім життям, не дбає про їх фізичний та духовний розвиток, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Вважає, що вказані обставини свідчать про те, що відповідачка свідомо без поважних причин ухиляється від виховання дітей, а тому просить позбавити її батьківських прав відносно дітей.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і покладено на орган опіки та піклування Волочиської міської ради контроль за виконанням нею батьківських обов`язків протягом одного року.

Рішення суду мотивоване тим, що позбавлення батьківських прав відповідачки не сприятиме захисту інтересів дітей щодо їх права на батьківське піклування, не відповідатиме інтересам дітей. Суд також не погодився із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки він не містить достатнього обгрунтування доведеності тривалої винної поведінки матері та доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, також судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідачка з січня 2023 року самоусунулась від виконання батьківських обов`язків відносно дітей, від 2023 року жодного разу не бачилась з дітьми, хоча позивач не чинив їй перешкод у спілкуванні з дітьми, спілкувалась з дітьми декілька разів телефонним зв`язком, в більшості випадків з ініціативи дітей, не цікавилась їх фізичним чи духовним розвитком, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечувала необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкувалась з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надавала доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяла засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляла інтересу до їх внутрішнього світу, не створювала умов для отримання ними освіти. У зв`язку з небажанням відповідачки брати участь у виховані дітей, позивач звернувся до суду про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей. Судовим наказом Волочиського районного суду Хмельницької області від 13 вересня 2024 року у справі №671/1748/24 стягнуто з відповідачки на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно на кожного з дітей, починаючи з 10 вересня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. З того моменту, позивач не змінював ні розміру аліментів, ні способу стягнення, однак відповідачка і цієї суми не сплачувала та не сплачує і по даний час. Вважає, що оскільки ОСОБА_2 протягом тривалого часу жодним чином не цікавилась життям дітей, а також між ними відсутній будь-який емоційний зв`язок, то позбавлення її батьківських прав у такому випадку відповідатиме інтересам дітей. Висновки суду про те, що відповідачка не втратила інтересу до дітей, станом на час розгляду справи в суді матеріально забезпечувала дітей, не ґрунтуються на доказах, суд надав оцінку словам дітей, проте жодних доказів розмов, дзвінків, листувань, грошових переказів, подарунків суду не надано й судом не здобуто.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ухвалою суду від 31 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Нюня О.І. вимоги апеляційної скарги підтримали, просили скасувати рішення суду першої інстанції.

Відповідачка ОСОБА_2 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

Третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Волочиської міської ради про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлений, представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у сторін народилось двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 вересня 2024 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції, актовий запис №75.

13 вересня 2024 року Волочиським районним судом Хмельницької області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно на кожного з дітей, починаючи з 10 вересня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно з довідкою про склад сім`ї №199 від 29 жовтня 2024 року, виданою старостою Гарнишівського старостинського округу, діти ОСОБА_3 та ОСОБА_3 проживають разом з батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19 серпня 2024 року, що складений комісією в складі посадових осіб Гарнишівського старостинського округу, діти проживають разом з батьком. Сім`я матеріально забезпечена, має власний дім, який належить батькові ОСОБА_1 . Умови проживання сучасні, сім`я забезпечена предметами побутового вжитку і предметами для розвитку дітей. Діти охайні та доглянуті.

Згідно з характеристикою Волочиського ліцею №2 ОСОБА_3 є старанною, доброзичливою, комунікабельною, у знайомому колі людей почувається комфортно, вільно, дружелюбно, має спокійний характер. Сім`я дівчинки старається брати учать у шкільному та особистому житті дитини. Батько спілкується з класним керівником, однокласниками, товаришами учениці. Хвилюється за її навчання та виховання. Бере участь у загальношкільних та класних батьківських зборах, допомагає дівчинці морально та фізично.

Згідно з характеристикою Волочиського ліцею №2 ОСОБА_3 брав участь в класних заходах, навчався на достатньому та середньому рівні, у спілкуванні з однокласниками відкритий, доброзичливий, товариський, спокійний, стриманий. Батько ОСОБА_5 з 1-го класу активно співпрацює з вчителями та вихователями ГПД, після його мобілізації, на зв`язку із школою були бабуся і дідусь, а також старша сестра. Мати на початку 1-го класу брала активну участь в організації навчання сина, потім односторонній зв`язок з ОСОБА_2 підтримувався через Viber, де вона систематично переглядала та інколи реагувала на повідомлення вчителів та батьків про навчання і виховання учнів класу в шкільній групі. Владислав емоційно переживав від`їзд матері, втратив інтерес до навчання, часто хворів.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Волочиської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Волочиської міської ради Хмельницького району Хмельницької області від №625 від 13 грудня 202 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З інформації ГУНП в Хмельницькій області від 22 серпня 2024 року вбачається, що 25 січня 2023 року ОСОБА_2 перетнула державний кордон України через пункт пропуску Рава-Руська.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частинами 1, 2, 4 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частинами другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться дітьми, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав. Позивач наполягає на тому, що відповідачка самоусунулась від виконання покладених на неї батьківських обов`язків щодо виховання дитини, і така поведінка є винною.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції апелянт підтвердив, що ОСОБА_2 у 2023 році виїхала за кордон.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання нею батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача.

Всупереч наведеним положенням ЦПК України позивач не надав доказів на підтвердження наявності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Судом першої інстанції було заслухано думку малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , які пояснили, що мама виявляє безпосередній інтерес до їхнього життя, щодня телефонує, перераховує кошти на особистий рахунок доньки на різні потреби обох дітей, а також хотіла б, щоб діти проживали з нею у США, однак наразі немає такої можливості.

Суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому.

Колегія суддів зазначає, що перебування відповідачки за кордоном дійсно створює певні труднощі у налагодженні стосунків між матір`ю та дітьми. Але при цьому мати не усувається від виховання своїх дітей, цікавиться їхнім життям та бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

Судом не встановлено, що відповідачка є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №722/225/23.

Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, на який посилається позивач, колегія суддів враховує наступне.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При цьому, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21).

Наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Волочиської міської ради Хмельницького району Хмельницької області про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які свідчили б про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дітей, їх здоров`ю та психічному розвитку. Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків. Крім того, висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дітей та необхідності у такий спосіб захисту її прав.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення частини шостої статті 19 СК України, згідно з якою суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В матеріалах справи також відсутні докази того, що відповідачка притягувалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство щодо до неї тощо.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 23 грудня 2020 року у справі №522/21914/14).

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (постанова Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі №553/3035/22).

За встановлених обставин у цій справі та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, правильно виходив із того, що позбавлення відповідачки батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено.

Колегія суддів також зазначає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість, необґрунтоване та передчасне (за відсутності підстав застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2024 року у справі №344/1107/23.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітніх дітей, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, є обґрунтованим та доводами апеляційної скарги не спростований.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Нюнею Олександром Ігоровичем, залишити без задоволення.

Заочне рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 травня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко