РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі

головуючого судді Кучиної Н.Г.

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філіпов Микола Михайлович про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Філіпов М.М., в якому просить визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18 вересня 2023 року /реєстр. № 395/ у спадковій справі 9/2003 /реєстр. № 70505490/, виданого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філіповим М.М. на ім?я ОСОБА_2 на 1/8 частки спадкового майна, яке складається з 1/3 частки квартири в АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мама, ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22 листопада 2022 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

При житті, ОСОБА_4 склала заповіт від 16 липня 2012 року, реєстр. № 658, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук В.М., яким все своє майно заповідала дочці, ОСОБА_3 та онуці, ОСОБА_5 , в рівних долях.

До складу спадкового майна увійшла 1/3 квартири АДРЕСА_2 .

Квартира належала на праві приватної спільної сумісної власності померлій ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (нині ОСОБА_7 ) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 квітня 1993 року, виданого Рівненською міською радою народних депутатів.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2022 року у справі № 569/9720/22 визнано за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/3 частці за кожною у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру.

09 квітня 2023 року ОСОБА_3 уклала договір оренди, згідно якого за плату строком на 1 рік передала в користування квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_8 та членам її родини для проживання.

10 квітня 2023 року позивач та ОСОБА_3 звернулися до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філіпова М.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Рівненським міським судом Рівненської області в цивільній справі № 569/20695/23 від 28 жовтня 2024 року за позовом ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою, витребувано у приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філіпова М.М. копію спадкової справи № 9/20230 до майна померлої ОСОБА_4 , а також з Державної прикордонної служби України дані про перетин ОСОБА_2 державного кордону в період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2023 року.

Згідно витягу з бази даних «Відомості про осіб які перетнули кордон України, в?їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» Державної прикордонної служби України № 19-13988/18/24 від 27 лютого 2024 року, ОСОБА_2 в період з 08 листопада 2017 року по 31 грудня 2023 року перетинала кордон України:

- в?їзд 23 квітня 2018 року, виїзд 31 травня 2018 року;

- в?їзд 20 жовтня 2018 року, виїзд 09 листопада 2018 року;

- в?їзд 21 квітня 2019 року, виїзд 09 травня 2019 року;

- в?їзд 01 вересня 2023 року, виїзд 25 жовтня 2023 року.

Згідно спадкової справи № 9/20230 ОСОБА_2 06 вересня 2023 року звернулася до нотаріyca із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі. Нотаріусом зміст статей 1216 - 1223, 1258 - 1275 ЦК України роз?яснено. Натомість, у заяві ОСОБА_2 зазначила, що спадкове майно після смерті бабусі прийняла і ним користується, оскільки проживає в успадкованій квартирі.

18 вересня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Філіпова М.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. У заяві зазначила, що спадкове майно прийняла. На підтвердження місця проживання за зареєстрованою адресою: АДРЕСА_1 , надала паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 23 червня 2016 року.

18 вересня 2023 року ОСОБА_2 видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (реєстр. № 395 (спадкова справа № 9/20230) на 1/8 частки спадкового майна, яке складається з 1/3 квартири в АДРЕСА_1 .

Відповідно до Свідоцтва, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна (1/3 спірної квартири), є також ОСОБА_3 , яка спадкує 1/8 частку спадкового майна, та ОСОБА_1 , який спадкує 1/12 частку спадкового майна. Свідоцтва про право на спадщину на 5/24 частки спадкового майна (частки позивача та третьої особи) ще не видано.

Право власності ОСОБА_2 на 1/8 частку зареєстровано 18 вересня 2023 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав № 346961392 від 18.09.2023.

Таким чином, дані Витягу бази даних Державної прикордонної служби України, договір оренди від 09 квітня 2023 року, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_8 , встановлюють факт постійного проживання ОСОБА_2 з листопада 2017 року, у тому числі на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі - ОСОБА_4 й на час відкриття спадщини - за кордоном, і спростовують прийняття нею після смерті бабусі спадкового майна та користування ним як особою, яка проживає в успадкованій квартирі.

ОСОБА_2 постійно не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини подала зі спливом шестимісячного строку. Після оформлення спадщини, 25 жовтня 2023 року ОСОБА_2 виїхала за межі України.

Крім того, він є сином померлої ОСОБА_4 , та є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 від 06.10.2016 року, а тому йому належить в квартирі 1/12 частина, як обов`язкова доля в спадщині після смерті його матері ОСОБА_4 .

Короткий зміст заперечень відповідача ОСОБА_2 .

Представник відповідача адвокат Юшко С.І. в судовому засіданні пояснила, що її довірителька ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає. Зазначила, що з матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності, згідно свідоцтва про право власності від 26.04.1993 року ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 . Квартира передана у спільну сумісну власність всім власникам. Рішенням Рівненського міського суду від 09 листопада 2022 року визначено частку кожного співвласника по 1/3 частині квартири кожному. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири за законом після смерті ОСОБА_4 належала б її дітям - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . На день смерті спадкодавець ОСОБА_4 склала заповіт, за яким заповіла своє майно дочці ОСОБА_3 та своій внучці ОСОБА_10 в рівних долях.

Позивач, ОСОБА_1 , маючи інвалідність, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийнятття спадщини після смерті матері, претендуючи на обов`язкову частку в спадщині. Обов`язкова частка спадщини ОСОБА_1 складає 1/12 частину квартири. Цю частку спадкового майна для ОСОБА_11 визначено в нотаріальній конторі для позивача. Позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але по даний час не отримав свідоцтво про право на спадщину, як належну йому обов`язкову частку 1/12 частини квартири.

Вказує, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та повинен довести, що його права чи законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним свідоцтвом, і в результаті визнання свідоцтва недійсним майнові права, або законні інтереси позивача буде захищено та відновлено. При цьому відсутність порушеного права та законних інтересів позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові. Практика Верховного Суду України роз`яснює, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача, судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

У письмових поясненнях третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 підтвердила обставини вказані у позові. Просить позов ОСОБА_1 в даній справі задоволити повністю, розгляд справи провести за її відсутності. (а.с. 63-68)

Рух справи

Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 23 січня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті з повідомленням (викликом) сторін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26 квітня 1993 року, виданого Фондом державно- комунального майна міської Ради народних депутатів в м. Рівне, квартира АДРЕСА_2 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с. 17)

З оглянутого в судовому засіданні заповіту ОСОБА_4 , посвідченого 16.07.2012 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук В.М, зареєстрованого в реєстрі № 658, вбачається, що ОСОБА_4 заповідає все своє майно ОСОБА_3 та ОСОБА_14 в рівних долях. (а.с. 15)

Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09.11.2022 року за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 визнано по 1/3 частки у спірній квартирі. (а.с.18, 19)

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22.11.2022 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с. 16)

Згідно заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 10.04.2023 року, поданих приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Філіпову М.М. спадкове майно після смерті ОСОБА_4 вони приймають. (а.с. 20, 21)

06.09.2023 року ОСОБА_2 також подала заяву приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Філіпову М.М. про прийняття спадкового майна, яке складається з квартири АДРЕСА_2 . (а.с. 24, 25)

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філіповим М.М. спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , яка спадкує 1/8 частку спадкового майна, ОСОБА_3 , яка спадкує 1/8 частку спадкового майна, ОСОБА_1 , який спадкує 1/12 частку спадкового майна, що складає 1/3 частки спірної квартири. (а.с. 27)

Рівненським міським судом Рівненської області в цивільній справі № 569/20695/23 від 28 жовтня 2024 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 , встановлено такий порядок:

- виділити ОСОБА_2 в користування житлову кімнату № 4 площею 16,4 кв.м з балконом площею 0,8 кв.м та житлову кімнату № 5 площею 11,7 кв.м з лоджією площею 2,2 кв.м;

- виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в користування житлову кімнату № 6 площею 15,0 кв.м та житлову кімнату № 8 площею 7,4 кв.м;

- виділити у спільне користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 коридор № 1 площею 7,6 кв.м, комору № 2 площею 0,6 кв.м, кухню № 3 площею 7,5 кв.м, комору № 7 площею 0,3 кв.м, вбиральню № 9 площею 1,2 кв.м та ванну № 10 площею 2,5 кв.м. (а.с. 31-34, 50-53)

Згідно витягу з бази даних «Відомості про осіб які перетнули кордон України, в?їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» Державної прикордонної служби України № 19-13988/18/24 від 27 лютого 2024 року, ОСОБА_2 в період з 08 листопада 2017 року по 31 грудня 2023 року перетинала кордон України:

- в?їзд 23 квітня 2018 року, виїзд 31 травня 2018 року;

- в?їзд 20 жовтня 2018 року, виїзд 09 листопада 2018 року;

- в?їзд 21 квітня 2019 року, виїзд 09 травня 2019 року;

- в?їзд 01 вересня 2023 року, виїзд 25 жовтня 2023 року. (а.с. 29)

Мотиви, з яких виходив суд та застосовані норми права.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1 та 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 2 статті 1220 ЦК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК).

Відповідно до частини 1 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є співласником квартири АДРЕСА_2 та відповідно до оглянутого паспорта громадяника України серії НОМЕР_2 , виданого 23 червня 2016 року місце проживання зреєстровано за адресою АДРЕСА_1 .

Доводи представника позивача, що згідно витягу з бази даних «Відомості про осіб які перетнули кордон України, в?їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» Державної прикордонної служби України № 19-13988/18/24 від 27 лютого 2024 року, ОСОБА_2 в період з 08 листопада 2017 року по 31 грудня 2023 року перетинала кордон України:

- в?їзд 23 квітня 2018 року, виїзд 31 травня 2018 року;

- в?їзд 20 жовтня 2018 року, виїзд 09 листопада 2018 року;

- в?їзд 21 квітня 2019 року, виїзд 09 травня 2019 року;

- в?їзд 01 вересня 2023 року, виїзд 25 жовтня 2023 року., а відтак не проживала на день смерті разом із спадковдавцем, судом не приймаються до уваги з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження.

Під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця зареестрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однію адресою.

Будучи зареєстрованою у спірній квартирі та маючи частку у праві спільної сумісної власності у квартирі АДРЕСА_2 та проживаючи в ній разом із спадкодавцем, відповідач реалізовувала своє конституційне право на свободу пересування та час від часу виїжджала за межі України, що не може свідчити відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України про несвоєчасність прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, мож одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначення імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійснимм за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Аналіз статті 1301 ЦК України свідчить, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину (Постанова ВС КЦС від 27.01.2021, 463/1540/14-ц).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 року № 753/8671/21 суд дійшов таких висновків.

Загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 757/508/20-ц (провадження № 61-19919св21) зазначено, що: «порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. […] Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення».

У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.02.2024 № 175/1481/15-ц суд дійшов таких висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Відповідно до ст.1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов?язкова частка).

При визначенні розміру обов?язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем (підпункт 5.10. пункту 5 глави 10 розділу ІІ наказу Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України").

Відповідно до абзацу 17 ст. 1 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" позивач як особа з інвалідністю є непрацездатним громадянином, має право на обов`язкову частку.

Позивач ОСОБА_1 отримав 1/12 частку квартири АДРЕСА_2 , оскільки за відсутності заповіту спадкодавця ОСОБА_4 від 16.07.2012 за законом отримав би 1/6 частку квартири.

Разом з тим, у заповіті спадкодавця ОСОБА_4 від 16.07.2012 спадкоємццями є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних долях, що унеможливлює зміну частки ОСОБА_1 .

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійснимм свідоцтва про право на спадщину, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним свідоцтом і в результаті визнання свідоцтва недійсним права позивача буде захищено та відновлено.

При цьому відсутність порушеного права та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

У зв`язку з вищевикладеним , суд приходить до висновку про відсутність порушених прав чи інтересів позивача через видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філіповим М.М.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не довів наявність порушеного у нього права (законного інтересу) виданим Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18 вересня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філіповим М.М, на ім`я відповідача ОСОБА_2 на 1/8 частину спадкового майна, а саме: на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 , а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог суд залишає судові витрати за позивачем відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.4, 12, 82, 89, 259, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філіпов Микола Михайлович про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; місце перебування: АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філіпов Микола Михайлович, адреса: м. Рівне, вул. Набережна, 28.

Повний текст судового рішення складено 06.05.2025 року.

Суддя Н.Г. Кучина