РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03.04.2025

Справа № 522/21306/24

Провадження № 2/522/922/25

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Ярема Х.С., сторони - не з`явились, розглянув справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

ВСТАНОВИВ:

28.11.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Позивач просить суд:

- визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

06.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від них до суду не надходило, повідомлення про іншу адресу, клопотань також не заявлялося. Відповідачі повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судової повістки на адресу їх зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_1 .). Конверт повернувся до суду неврученим з причин "за закінченням терміну зберігання". Відповідачі, відповідно до приписів п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважаються повідомленими належним чином.

Оскільки відповідачі у встановлений судом строк не подали до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Позивач своє звернення до суду мотивує тим, що 30.08.2023 вона придбала у ОСОБА_5 , ОСОБА_4 145/1000 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 придбання позивачкою квартири в ній залишилися зареєстрованими бувші власники та члени їх сім`ї - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які добровільно не знялися з реєстрації.

Судом встановлено такі обставини справи.

30.08.2023 ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за нотаріально посвідченим Договором купівлі-продажу 145/1000 часток у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою Департаменту надання адміністративних послуг ОМР від 04.06.2024 в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2 з 12.04.2010, ОСОБА_3 з 21.11.2007 та ОСОБА_4 з 18.06.2004.

14.11.2024 жителями будинку АДРЕСА_3 складено акт, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в комунальній квартирі АДРЕСА_4 не проживають. Акт засвідчений начальником дільниці №7 КП ЖКС «Порто-Франківський».

Висновки суду.

Предметом спору є визнання колишніх власників та осолби, що там зареєстрована такими, що втратили право користування житловим приміщенням в комунальній квартирі АДРЕСА_2 , з підстав переходу права власності на частку цієї квартиру та не проживання в квартирі.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Суду не надано доказів того, що відповідачі є членами сім`ї позивача, а тому відсутні підстави застосування вимог статті 405 ЦК України.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №209/2642/18).

Судом з`ясовувалось питання тривалості відсутності відповідачів у квартирі, чи не втратили вони інтерес до проживання у спірній квартирі, наявності чи відсутності перешкод у доступі до проживання в цій квартирі, чи справедливим буде визнання їх такими, що втратили право користування житлом, в якому зареєстровані.

Згідно з ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

В контексті обставин даної справи, суд бере до уваги те, що 145/100 часток квартири на праві спільної часткової власності належить позивачу, яка у зв`язку з набуттям права власності має право на усунення перешкод у користуванні квартирою. Позивач та відповідачі не є членами сім`ї, відповідачі є попередніми власниками та членами сім`ї попереднього власника. Позивачем доведено факт не просто тимчасової, а постійної тривалої відсутності відповідачів за місцем реєстрації. Також судом не встановлено обставин, які б свідчили про створення з боку позивача чи інших осіб перешкод відповідачам у проживанні в даній квартирі. Інших поважних причин не проживання відповідачів в квартирі не встановлено. Спільним побутом позивач та відповідачі не пов`язані. Реєстрація відповідачів створює перешкоди позивачеві, як співвласнику у користуванні квартирою, через створення додаткового фінансового тягара.

Таким чином, позовні вимоги про визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщення, є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено 29.04.2025.

Суддя Ярема Х.С.