Справа № 496/8103/23
Провадження № 2/496/1276/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Бєлого В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про порушення законних меж земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення шкоди,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Олійник Н.М. звернулася до суду з вказаною позовною заявою і просить зобов`язати відповідачів усунути перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :02:003:0456 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення частини земельної ділянки та відновити межі земельної ділянки, шляхом встановлення огорожі відповідно до меж вказаних в технічні документації та в Державному акті на право приватної власності на землю. Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 50 (п`ятдесят) тисяч гривень та моральну шкоду у розмірі 100 (сто) тисяч гривень, а також стягнути судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 13 жовтня 2021 року,позивач - ОСОБА_1 купила у ОСОБА_4 , 60/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_2 . Загальна площа вказаного житлового будинку - 201.8 кв.м, житлова площа - 102.3 кв.м: літ. «А»- житловий будинок, літ. «Б» - літня кухня, 1-2 огорожа. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,0609 гектарів, з якої: рілля - 0.0149 гектарів, малоповерхова забудова 0.0460 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки - :02:003:0456. Вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності позивачу - ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 13.10.2021 року. Інша частка будівлі та земельна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належить відповідачам по справі. Відповідачі нехтуючи законодавство України та не зважаючи на законні права та інтереси позивачки здійснили руйнування господарської будівлі - кухні, яка належить позивачці на праві приватної власності. Зокрема, була знищена уся кухня, що підтверджується відео та фото, залишилися лише стіни. Споруда стала повністю не придатна до використання. Вказане правопорушення було зафіксовано шляхом неодноразового звернення до прокуратури - 15.09.2023 року, вході перевірки було рекомендовано звернутися до суду; поліції - 21.08.2023 року було прийнято повідомлення щодо руйнування будинку, рекомендовано звернутися до суду; 22.08.2023 року зафіксовано забиття дверей до помешкання позивача; 05.09.2023 року рекомендовано вернутися до суду; 18.10.2023 року було зафіксовано вимкнення газу відповідачем; 19.10.2023 року було зафіксовано, що відповідачі гучно вмикають музику та шумлять; 21.10.2023 року зафіксовано гучне вмикання музики відповідачами; 22.10.2023 року порушення тиші відповідачами; 24.10.2023 року порушення тиші відповідачами; 25.10.2023 року зафіксовано перекриття відповідачем, а саме зачинення дверей позивача, через що позивачка не може потрапити до свого будинку. 05.09.2023 року було складено акт обстеження, було рекомендовано провести інвентаризацію земельних ділянок. Крім того, 18.10.2023 року комісією Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області було складено Акт щодо встановлення порушених меж земельної ділянки. З якого вбачається, що суміжний землевласник ділянки за кадастровим номером :02:003:0455 самовільно розвалив огорожу позивача ОСОБА_1 та земельної ділянки, що знаходиться у її приватній власності у належний стан згідно відомостей земельного кадастру та встановити огорожу, яка була незаконно порушена. Однак відповідачі вважають, що їм усе належить та проігнорували. Продовжують порушувати законні права та інтереси позивачки, та незаконно зайняли земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності. З вищенаведеного вбачається, що межі суміжних земельних ділянок сторін були чітко визначені планово-схематичними матеріалами. Таким чином, відповідачі самовільно зайняли частину земельної ділянки, що належить на праві приватної власності позивачу, зруйнувавши огорожу та будівлю, керуючись положеннями статей 152, 212 ЗК України, порушене право позивача як користувача цієї ділянки підлягає захисту в обраний нею спосіб, а саме шляхом зобов`язання відповідачів відновити межі земельної та звільнити її від належного відповідачу майна. Твердження відповідачів, що він є належним користувачем земельної ділянки, а позивачем ця ділянка була отримана незаконно, є безпідставними. Оскільки, відповідачі мали декілька спроб незаконно заволодіти земельною ділянкою шляхом психологічного тиску, руйнування майна, яке належить позивачу на праві приватної власності, постійного знущання та погроз. Таким чином, позивачу було спричинено матеріальні та моральну шкоду. Матеріальна шкода виражається в тому що було зруйновано кухню, яка належить їй на праві приватної власності та огорожу. А моральна шкода - це страждання які позивачка зазнала із-за не правомірних дій відповідачів. Руйнування майна відповідачами викликали сильний стрес, який відобразився на погіршенні фізичного та психічного здоров`я, постійне знущання та погрози. Мати позивачки в наслідок усіх подій сильно захворіла, діагноз - невропатія трійникового нерву праворуч. Постійні знущання, погрози, ображання, перекривання газу, порушення тиші призвели до порушення нервової системи, сну.

Від відповідачів на адресу суду 20.02.2024 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони просили відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що на підставі договору дарування земельної ділянки № 2-1430 від 05.07.2023 року посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М., ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0609 гектарів, в тому числі за земельними угіддями: рілля - 0,0192 гектарів; забудовані землі - 0,0417 гектарів, що розташована в АДРЕСА_1 кадастровий номер :02:003:0455. На підставі договору дарування 40/100 часток житлового будинку №2-1429 від 05.07.2023 року посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М., ОСОБА_2 належить 40/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_2 , та в цілому складається з одного житлового будинку, загальною площею 201,80 кв.м., житловою площею 30 кв.м., які розташовані на земельній ділянці площею 0,0609 гектарів, кадастровий номер :02:003:0455, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 338128866 від 05.07.2023 року. Будинок АДРЕСА_2 , перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у співвідношенні 60/40 часток. Порядок користування приміщенням будинком АДРЕСА_2 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , договором або рішенням суду не визначався. З моменту набуття прав власності на частки будинку між сторонами склався умовний порядок користування будинком, який відповідає межам належних їм на праві власності земельним ділянкам. Літня кухня знаходиться на межі земельних ділянок, які належать на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та використовується обома співвласниками. У зв`язку з тим, що літня кухня знаходилась у аварійному стані ОСОБА_2 разом із своїм чоловіком розпочали капітальні ремонті роботи тієї частини літньої кухні, яка перебувала у їх користуванні, але у подальшому через конфліктну ситуацію із ОСОБА_1 припинили виконання ремонтних робіт. Своїми діями по реконструкції частини літньої кухні відповідачі не руйнували належне позивачу майно та не захоплювали належну позивачу земельну ділянку. У позовній заяві позивач заявляє, що факт знищення приміщення зафіксовано та підтверджується неодноразовими зверненнями до правоохоронних органів. Із наданих разом із позовом додатків, вбачається лише факт звернення ОСОБА_5 , яка є представником позивача за доручення. У відповідь на її звернення компетентними органами повідомлялося, що при відпрацюванні повідомлень були встановлені ознаки цивільно-правове відносин, та рекомендовано звернутися до суду. При цьому жодних протиправних діянь відповідачів не зафіксовано, що вказує на безпідставність тверджень позовної заяви. Оскільки належних та достовірних доказів про завдання матеріальної та моральної шкоди позивачу до позовної заяви додано не було, відтак і вимога про необхідність відшкодування шкоди є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Також ОСОБА_1 зазначає у позові, що комісією Усатівської сільської ради Одеського району було складено акт щодо встановлення порушених меж земельної ділянки, а саме, що ОСОБА_2 як суміжний землевласник самовільно розвалила її огорожу та самовільно закрила хвіртку до літньої кухні зайнявши частину земельної ділянки позивача. Також даним актом відповідачу рекомендовано в терміновому порядку привести межі своєї земельної ділянки, що знаходиться у її приватній власності у належний стан. Із наданих до позову документів та вивченням технічного паспорту на будинок незрозуміло про яку саме огорожу йдеться, у чому полягає порушення меж ОСОБА_1 та яким чином слід привести ці межі у належний стан. Сам акт комісії не додано до копії позову, який направлявся відповідачу, що позбавляє можливості ознайомитися зі змістом даного акту та надати свої аргументи на спростування заявленого твердження позивача. Відтак, даний акт не може слугувати доказом у справі та є документом, який суд повинен не брати до уваги.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, але від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають та не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13.10.2021 року, позивач - ОСОБА_1 купила у ОСОБА_4 , 60/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_2 . Загальна площа вказаного житлового будинку - 201.8 кв.м, житлова площа - 102.3 кв.м: літ. «А» - житловий будинок, літ. «Б» - літня кухня, 1-2 огорожа. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,0609 гектарів, з якої: рілля - 0.0149 гектарів, малоповерхова забудова 0.0460 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки - :02:003:0456. (а.с. 20-23)

Вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності позивачу - ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу земельної ділянки від 13.10.2021 року. (а.с. 25-28)

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 13.10.2010 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» на ім`я ОСОБА_4 , вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_2 побудований у 1980 році, має загальну площу - 201.8 кв.м, житлова площа - 102.3 кв.м, літ. «А» - житловий будинок, літ. «Б» - літня кухня, 1-2 огорожа. (а.с. 29-33)

З державного акту на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що цільове призначення зазначеної земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). (а.с. 34)

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_5 неодноразово зверталась до органів поліції та прокуратури з заявами з приводу неправомірних дій відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до акту обстеження від 05.09.2023 року, комісією було рекомендовано провести інвентаризацію земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кадастровими номерами своїх земельних ділянок щодо встановлення фактичного місця розташування земельних ділянок та відомостей в Земельному кадастрі.

Актом комісії Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області від 18 жовтня 2023 року щодо встановлення порушених меж земельної ділянки встановлено, що при виносі в натуру сертифікованим інженером-землевпорядником ТОВ «Центр приватизації» ОСОБА_6 земельної ділянки гр. ОСОБА_1 за кадастровим номером :02:003:0456 встановлено, що суміжний землевласник ділянки за кадастровим номером :02:003:0455 самовільно розвалив огорожу гр. ОСОБА_1 та самовільно закрив хвіртку до літної кухні зайнявши частину її земельної ділянки. Рекомендовано гр. ОСОБА_2 в терміновому порядку привести межі своєї земельної ділянки, що знаходиться у її приватній власності у належний стан згідно відомостей з Державного земельного кадастру та встановити огорожу, яка була незаконно порушена.

З оглянутого в судовому засіданні флеш носія з відеозаписам та фотознімки вбачається, руйнування приміщення. (а.с. 61, 64-66)

На підставі договору дарування 40/100 часток житлового будинку №2-1429 від 05.07.2023 року посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М., ОСОБА_2 належить 40/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_2 , та в цілому складається з одного житлового будинку, загальною площею 201,80 кв.м., житловою площею 30 кв.м., які розташовані на земельній ділянці площею 0,0609 гектарів, кадастровий номер :02:003:0455, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 338128866 від 05.07.2023 року. (а.с. 84-86)

Вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності відповідачці ОСОБА_2 , що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 05.07.2023 року. (а.с. 87-89)

Актом обстеження від 19.04.2024 року комісії членів виконавчого комітету встановлено, що з тильної сторони літньої кухні штукатурка обсипалась та відпала. Гр. ОСОБА_5 (мати господарки) вважає винним в цьому сім`ю ОСОБА_2 . Також було встановлено, що стіни як ззовні так і всередині були обмащені глиною. З часом на глину була покладена цементна штукатурка. Під час дощу дощові потоки стікали по стінах, так як в будівлі відсутня вимощення та зливка. Гр. ОСОБА_5 знаходиться в конфліктних відносинах з сім`єю ОСОБА_2 (останні закривали їй вікно, перекривали газ). Визначити причину незадовільного технічного стану конструктивних елементів літньої кухні при візуальному обстеженні неможливо. Комісія рекомендує гр. ОСОБА_1 звернутись до сертифікованого спеціаліста та довести будівельно-технічну експертизу, також додано фотознімок. (а.с. 108-109)

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. ст. 150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім передбачених законом випадків.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Вирішуючи даний позов, суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 310/9577/19, згідно з яким у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Надані позивачкою докази визнаються судом належними, допустимими та достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про доведення позивачкою порушення її права на користування частиною земельної ділянки, які допустили відповідачі, як суміжні землевласники.

Заперечення наведені відповідачами у відзиві не спростовують фактичних обставин, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, та не свідчать про інші важливі обставини, які б мали значення при вирішенні відповідного майнового спору сторін.

Відповідно до положень ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані, серед іншого: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

За правилом добросусідства, яке наведене у частині 3 статті 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них.

Без рішення суду ніхто не має права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою, якщо він заперечує проти цього.

Встановлені обставини справи, дають підстави для висновку, що має місце порушення прав позивача на користування частиною земельної ділянки, яка перебуває у її власності та не передавалась у користування відповідачам у порядку, визначеному актами цивільного законодавства.

Враховуючи те, що відповідачі по справі не набули у передбаченому законом порядку майнових прав на частину земельної ділянки, яка перебуває у власності позивачки, їх дії щодо самовільного руйнування огорожі закриття хвіртки до літньої кухні та зайняття частини ділянки позивачки, є протиправними.

Тому право власності позивачки, з користування якого вибула частина належної їй земельної ділянки, підлягає судовому захисту в обраний нею спосіб.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідачів усунути перешкоди позивачці у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення частини земельної ділянки та відновити межі земельної ділянки, шляхом встановлення огорожі відповідно до меж вказаних в технічні документації та в Державному акті на право приватної власності на землю підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статей 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

При цьому, хоча в деліктних зобов`язаннях і діє презумпція вини завдавача шкоди, обов`язок доказування інших елементів, зокрема факту завдання шкоди, її розміру, наявності причинного зв`язку між діями відповідача та шкодою, покладається на позивача.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження завданого розміру шкоди. Позивачка не надала доказів понесених витрат або документального підтвердження витрат на відновлення пошкодженої будівлі, які б давали змогу встановити наявність шкоди як елементу складу цивільного правопорушення.

Отже, у зв`язку з недоведеністю позивачкою необхідних умов деліктної відповідальності, зокрема відсутністю належних доказів розміру шкоди, а тому суд вважає вимоги про стягнення матеріальної шкоди необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування позивачці моральної шкоди, то суд керується наступним.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З наведеного слідує, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явиш, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відшкодування моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності і при її застосуванні обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачка просила суд стягнути з відповідачів 100000 грн моральної шкоди, посилаючись на погрози, знущання, перекривання газу, порушення тиші, а також погіршення стану здоров`я як свого, так і своєї матері. Водночас, оцінюючи надані пояснення та докази, суд вважає, що заявлена сума є явно завищеною та не відповідає принципам розумності, співмірності та справедливості.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, характеру та тривалості душевних страждань, а також настання негативних наслідків для позивачки, суд вважає за можливе частково задовольнити її позовні вимоги в цій частині та визначити розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, у розмірі 3000 грн, що є обґрунтованим, справедливим та відповідає характеру правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наданої платіжної інструкції № 0.0..1 від 13.11.2023 року (а.с. 11), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2200 грн, а тому, з відповідачів необхідно солідарно стягнути судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 к. за позовну вимогу немайнового характеру.

Щодо стягнення судового збору за вимоги майнового характеру, у зв`язку з частковим задоволенням позову в цій частині з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 22 грн 52 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 3000 грн. х 1126 грн 40 к./ 150000 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 22, 23, 317, 319, 321, 356, 358, 386, 391, 1166, 1167 ЦК України, ст. 150, 155 ЖК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про порушення законних меж земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення шкоди задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :02:003:0456 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення частини земельної ділянки та відновити межі земельної ділянки, шляхом встановлення огорожі відповідно до меж вказаних в технічній документації та в Державному акті на право приватної власності на землю.

Стягнути в рівних частинах з кожного з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1096 грн 12 к., тобто по 548 грн 06 к.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, через Біляївський районний суд Одеської області.

Повне судове рішення з урахуванням надмірної навантаженості судді складено 28 квітня 2025 року.

Суддя Л.О. Пендюра