Справа № 302/1352/24
Провадження № 2/302/38/25
Номер рядка звіту 67
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

06 травня 2025 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Повідайчика О.І.,

за участі:

секретаря судового засідання Куруц В.І.

представника позивачки адвоката Михалківа Б.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Белли В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в селищі Міжгір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , позивачка) в особі представника адвоката Михалківа Богдана Степановича (далі адвокат Михалків Б.С., представник позивачки) звернулась до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач), в якому, з врахуванням збільшених позовних вимог просила припинити стягувати з неї аліменти на утримання дітей, звільнити її від сплати заборгованості за аліментами та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої й неповнолітньої дитини. Позовні вимоги були обґрунтовані таким.

14.05.2021 судовим рішенням було припинено з 20.08.2020 стягнення з відповідача на користь позивачки, відповідно до рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.11.2015 в справі № 302/851/15-ц, аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей та стягнуто з позивачки на користь відповідача аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 грн (три тисячі гривень) щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 12.04.2021 і до досягнення ними повноліття. На підставі зазначеного судового рішення, яке було звернуто до примусового виконання, органами Державної виконавчої служби було зроблено розрахунок заборгованості, яка за період з 12.04.2021 по 20.08.2024 склала 362 506,40 грн (триста шістдесят дві тисячі п`ятсот шість гривень). В первісній позовній заяві представник позивачки стверджував, що двоє дітей сторін: ОСОБА_3 , 2009 р.н. та ОСОБА_4 , 2012 р.н. увесь час проживали з ОСОБА_2 , а тому відсутні підстави для стягнення аліментів, за постановленим без участі позивачки заочним судовим рішенням, про перегляд якого ними подано відповідну заяву. З врахуванням наведеного позивачка просила припинити стягнення з неї аліментів на користь відповідача, що стягуються на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14.05.2021 в справі № 302/330/21 та звільнити її від сплати заборгованості за аліментами на підставі зазначеного судового рішення за період з 12.04.2021 по 20.08.2024 в сумі 362 506,40 грн (триста шістдесят дві тисячі п`ятсот шість гривень 40 коп.). В подальшому представником позивачки було збільшено позовні вимоги, а саме заявлено вимоги: припинити стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача, що стягуються на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14.05.2021 в справі № 302/330/21 на утримання про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.) на кожну дитину щомісячно з дати звернення до суду з цим позовом. В зазначеній заяві представник позивачки стверджує про обґрунтованість попередньо заявлених вимог про звільнення від сплати заборгованості за аліментами за період з 12.01.2023 по 31.12.2024 й суму 141 000,00 грн (сто сорок одна тисяча гривень 00 коп.), проте позовні вимоги в цій частині не зменшено. Вказаний період звільнення від сплати позивачка обґрунтовує тим, що з 12.01.2023 ОСОБА_2 із вказаними дітьми переїхала проживати в м. Ужгород. В підтвердження фактичних обставин справи до позовної заяви долучено акти обстеження умов проживання та характеристики учнів з навчальних закладів і розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. На підставі наведеного, з врахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_5 просила припинити стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 12.01.2023, стягнути з ОСОБА_1 на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у розмірі 5 000,00 грн щомісячно з дати звернення до суду з цим позовом, яким є 15.12.2024 та вирішити питання судових витрат.

В інтересах відповідача його представник адвокат Белла Володимир Михайлович (далі адвокат Белла В.М., представник відповідача) подав відзив, яким позовні вимоги визнав частково. Зокрема відповідач, в особі представника, погодився з скасуванням стягнення з позивачки заборгованості за аліментами на його користь: на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 з 13 липня 2023 року та на утримання сина ОСОБА_3 з 12 січня 2023 року. Представник відповідача частково визнав позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі прожиткового мінімуму на дітей віком від 6-ти до 18-ти років, який з 01.01.2024 складає 3 196 грн. Вважає такий розмір обґрунтованим, зважаючи на відсутність у відповідача постійного місця роботи, наявність на утриманні непрацездатної матері й одної спільної дитини, а також співмірним і відповідним розміру аліментів у сумі 3 000,00 грн, які стягуються з позивачки на користь відповідача на утримання їх спільної дочки ОСОБА_6 . Під час судового розгляду, у зв`язку із зміною дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 місця проживання, а саме переїздом їх на проживання до батька відповідач відмовився від визнання зазначених позовних вимог. В обґрунтування доводів відзиву представник відповідача долучив докази щодо навчання дітей у закладах освіти, зокрема й в Чеській Республіці, висновок органу опіки та піклування про участь у вихованні дітей, матеріали виконавчого провадження щодо стягнення аліментів та копії судових рішень.

Ухвалою суду від 09 січня 2025 року підготовче провадження було закрито та призначено судовий розгляд.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Михалків Б.С. підтримав позов, з врахуванням збільшених позовних вимог та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справи позов визнав частково, а саме щодо звільнення позивачки від сплати на його користь заборгованості за аліментами на утримання дітей: дочки ОСОБА_4 з 13 липня 2023 року по 31 грудня 2024 року та на утримання сина ОСОБА_3 з 12 січня 2023 року по 10 березня 2025 року.

Представник відповідача адвокат Белла В.М. підтримав позицію довірителя щодо часткового задоволення позову. До переходу суду до стадії ухвалення судового рішення змінив позицію та просив відмовити в задоволенні позову повністю

Суд встановив такі фактичні обставини справи.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2021 року в справі № 302/330/21 було припинено з 20 серпня 2020 року стягувати аліменти з ОСОБА_1 , які стягувались на користь ОСОБА_2 на утримання трьох неповнолітніх дітей на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2015 року в справі № 302/851/15-ц. Цим же судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій сумі в розмірі по 3 000 грн щомісячно на кожну дитину. На виконання цього судового рішення 02 липня 2021 року Міжгірським районним судом Закарпатської області було видано виконавчий лист, на підставі якого 08 липня 2021 року головним державним виконавцем Міжгірського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Звірич Н.І. було відкрито виконавче провадження. Державним виконавцем вживались передбачені Законом України «Про виконавче провадження» примусові заходи, спрямовані на виконання судового рішення, зокрема 02.08.2021 застосовано арешт коштів та майна боржниці, 04.08.2021 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржниці, 17.09.2021 відомості про боржницю було внесено до Єдиного реєстру боржників, 17.09.2021 встановлено тимчасове обмеження боржниці у праві виїзду за межі України, 17.09.2021 встановлено тимчасове обмеження боржниці у праві керування транспортними засобами, 17.09.2021 встановлено тимчасове обмеження боржниці у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, 17.09.2021 встановлено тимчасове обмеження боржниці у праві полювання.

Постановою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Кривки В.П. від 09 березня 2022 року в справі № 302/1501/21 було закрито провадження в справі стосовно ОСОБА_2 за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУПАП). З вказаної постанови слідує, що ОСОБА_2 , зокрема на день розгляду зазначеної справи щодо несплати аліментів, не вчиняла зазначеного правопорушення та що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають з матір`ю ОСОБА_2 .

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.08.2024 № 8348/24-11-38 (а.с. 8) виданого Міжгірським відділом Державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області слідує, що відповідно до виконавчого листа № 302/330/21 виданого 02.07.2021 Міжгірським районним судом Закарпатської області заборгованість позивачки зі сплати аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за період з 12.04.2021 по 20.08.2024 складає 362 506,40 грн.

З характеристики, виданої 26.06.2024 Ужгородським ліцеєм імені В.С. Гренджі-Донського (а.с. 9) слідує, зокрема, що ОСОБА_3 з січня 2023 року навчався в цьому закладі освіти.

Відповідно до характеристики, виданої Ужгородським ліцеєм «Інтелект» Ужгородської міської ради Закарпатської області від 23.05.2024 № 24 (а.с. 10) ОСОБА_4 є ученицею 6-го В класу цього закладу, з якого й почала в ньому навчання. Відповідно до довідки цього закладу від 27.11.2024 за № 606 (а.с. 74) ОСОБА_4 почала навчання в ліцеї з 13 вересня 2023 року.

З довідки № 24781/Д-11.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.11.2024 (а.с. 45) слідує, що за адресою: АДРЕСА_1 разом з відповідачем зареєстровані, зокрема, неповнолітні діти сторін: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 8.07.2024 по дату видачі довідки.

З акту обстеження умов проживання від 26.12.2024 (а.с. 63) слідує, що того дня працівниками служби у справах дітей Ужгородської міської ради було проведено обстеження умов проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_2 та з її слів і слів неповнолітнього сина ОСОБА_3 останній проживає з матір`ю (позивачкою) 4 роки, а його молодша сестра ОСОБА_4 3 роки.

Відповідно до довідки Ужгородського вищого професійного училища торгівлі та технології харчування від 13.12.2024 № 270 (а.с. 72) ОСОБА_3 навчається в цьому закладі освіти строком навчання з 01.09.2024 по 30.06.2026.

З договору оренди квартири (житлового приміщення) № 1/23 від 13 січня 2023 (а.с. 73 і 75) слідує, що позивачка орендувала квартиру в м. Ужгород з 12 січня по 13 грудня 2023 року.

Свідок ОСОБА_1 надала суду показання про те, що вона проживала з батьком ОСОБА_1 (відповідачем) постійно, ОСОБА_3 з весни 2021 року проживав з матір`ю ОСОБА_2 , а з 10 березня 2025 року він постійно проживає з батьком. ОСОБА_4 проживала з батьком, після чого орієнтовно з 13 липня 2023 року по 31 грудня 2024 року проживала з матір`ю, а з 31 грудня 2024 року постійно проживає з батьком.

Аналогічні показання дали суду неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при цьому показали, що перебували в цей період на утриманні матері, а батько регулярно надсилав їм грошові кошти.

З акту обстеження умов проживання (а.с. 5) слідує, що начальником ССД Міжгірської селищної ради Пискач Ю.І. за зверненням гр. ОСОБА_2 було проведено обстеження умов проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 . В акті, що за вказаною адресою проживають ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - мама, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 син та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 донька. Також в акті зазначено, що донька проживає з мамою з серпня 2021 року, а син з листопада 2021 року та описано умови проживання. Суд критично оцінює зазначений доказ з врахуванням відсутності відображення в акті відомостей про час (дату) такого обстеження й об`єктивних та безсторонніх джерел з яких отримано суб`єктом складання зазначені відомості.

Суд критично оцінює акт обстеження матеріально-побутових умов від 24.05.2024 (а.с. 6) в якому відображено, що обстеженням установлено факт проживання ОСОБА_2 , 1987 р.н., разом з неповнолітніми дітьми: сином ОСОБА_3 2009 р.н. та донькою ОСОБА_4 , 2012 р.н. в АДРЕСА_4 до січня 2023 року через наявність у ній суперечливих та взаємовиключних відомостей про періоди проживання й відсутність відображення джерел, з яких отримано суб`єктом складання акта зазначених відомостей, зокрема й щодо проживання вказаних осіб в м. Ужгороді.

З наведених доказів в їх сукупності та системному взаємозв`язку суд установив, що ОСОБА_3 проживав з позивачкою з весни 2021 року по 10 березня 2025 року, а ОСОБА_4 з 13 липня 2023 року по 31 грудня 2024 року. Всі діти сторін на час завершення розгляду судом цієї справи проживають з відповідачем.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо).

Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Відповідно до частин сьомої-дев`ятої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей,незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами,першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Суд зауважує, що принцип забезпечення найкращих інтересів для дитини виражається через такі засади, як рівність, пріоритетність сімейних форм виховання, забезпечення всебічного та гармонійного розвитку дитини тощо. Водночас у кожній конкретній справі реалізація принципу «найкращих інтересів дитини» потребує диференційованого підходу, який, з урахуванням конкретних життєвих обставин, суд застосовує під час вирішення питань, що стосуються прав та інтересів дитини.

Суд зазначає, що у цьому спорі між батьками, як і в інших спорах, що стосуються прав та інтересів дітей, визначальне значення мають її найкращі інтереси, а саме вчинення батьками як особами, які несуть відповідальність за дитину, дій або прийняття ними рішень в інтересах дитини, тобто створення найкращих умов, необхідних для її утримання, забезпечення потреб у благах, що сприятимуть гармонічному, здоровому і нормальному розвитку такої дитини як особистості у фізичний, розумовій, моральній, духовній і соціальній сферах.

У разі виникнення спору між батьками, який випливає з сімейних відносин, суди мають керуватися справедливою рівновагою між інтересами дитини та інтересами обох батьків, яка має бути спрямована на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, тобто отримання дитиною належного матеріального утримання від обох батьків.

Відповідно до практики ЄСПЛ рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

Отже, з огляду на об`єктивні обставини спору насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини. Тому поведінка батьків має забезпечувати найкращі інтереси дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

У статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, а також їх призначення.

Суд зауважує, що тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням необхідно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким дитина не проживає, не відповідає її інтересам і не забезпечує розпорядження аліментами виключно за цільовим призначенням.

Суд установив, що рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2021 року в справі № 302/330/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій сумі в розмірі по 3 000 грн щомісячно на кожну дитину.

З показань неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 слідує, що під час проживання дітей з позивачкою відповідач брав матеріальну участь в їх утриманні.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Отже, закон передбачає можливість звільнення особи від сплати аліментів.

У цій справі позивачка вважає, що змінилися обставини, які впливають на припинення стягнення з неї аліментів на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки на час звернення із цим позовом вони проживали з нею.

Суд установив, що ОСОБА_4 з 13 липня 2023 року по 31 грудня 2024 року та ОСОБА_3 з січня 2021 року по 10 березня 2025 року проживали зі позивачкою й перебували на її повному утриманні.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні (див.: постанову Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18)).

Стягнення з позивачки аліментів на утримання дітей, за умови, що ці діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, суперечить нормам статті 181 СК України, згідно з якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини, який проживає окремо, на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, провадження № 61-3738св22, від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19, провадження № 61-11986св20, від 12 травня 2023 року у справа № 686/12480/22, провадження № 61-12518св22, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Відтак суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, констатує, що стягнення з позивачки аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 за період з 13 липня 2023 року по 31 грудня 2024 року та на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 за період з 12 січня 2023 року по 10 березня 2025 року не відповідає легітимній меті утримання дітей, позаяк в цей час вони постійно проживали з позивачкою та були на її утриманні. За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зокрема в частині звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами на утримання ОСОБА_4 з серпня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 та на утримання ОСОБА_3 з січня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Вирішуючи спір у справі в частині позовних вимог про припинення сплати аліментів та стягнення аліментів з відповідача суд бере до уваги, що з 31 грудня 2025 року ОСОБА_4 , а з 10 березня 2025 року ОСОБА_3 проживають разом з відповідачем, окремо від позивачки. Окрім цього суд ураховує, що визначене судовим рішенням місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у встановленому законом порядку не змінювалось. Відтак, на підставі установлених обставин справи та керуючись положенням ст. 180 і 181 СК України суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову в частині однієї з двох заявлених вимог немайнового характеру, на користь позивачки належить стягнути з відповідача суму 1 211,20 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. 259, 2633-265 та 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості за аліментами та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.11.2015 в справі № 302/851/15-ц на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 за період з 13 липня 2023 року по 31 грудня 2024 року та на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 за період з 12 січня 2023 року по 10 березня 2025 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму 1 411,20 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 06.05.2025.

Повне найменування учасників:

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_5 ;

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя О.І. Повідайчик