ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м.Суми

Справа №573/1733/22

Номер провадження 22-ц/816/500/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Ясинецьким Олегом Анатолійовичем,

на заочне рішення Білопільського районного суду Сумської області від 02 лютого 2023 року у складі судді Свиргуненко Ю.М., ухвалене в м. Білопілля Сумської області,

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»(далі по тексту - ТОВ ««ВЕРДИКТ КАПІТАЛ») звернулося до суду з вищевказаним позовом.

Свої вимоги мотивувало тим, що 15 травня 2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах договору, а також згідно правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МоnеуВООМ». Відповідно до умов договору позики, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами з максимальним лімітом 20 000 грн у межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 15 травня 2019 року.

14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № від 15 травня 2019 року, укладеним між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1

ТОВ «ІНФІНАНС» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 08 листопада 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 87 294 грн 39 коп., з них: 8 069 грн 97 коп. - заборгованості за кредитом (за тілом кредиту), 79 224 грн 42 коп. - заборгованість за відсотками на дату відступлення.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 15 травня 2019 року в сумі 87 294,39 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 02 лютого 2023 року позов ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 87 294 грн 39 коп. заборгованості за договором позики та 11 481 грн судових витрат.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 08 липня 2024 року поновлено строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Заяву представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Ясинецького О.А. про перегляд заочного рішення Білопільського районного суду ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Ясинецький О.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідачка не була належним чином повідомлена про розгляд справи, у зв`язку з чим була позбавлена можливості реалізувати свої законні процесуальні права.

Вказує, що 14 жовтня 2019 року відповідачка отримала кредит у розмірі 8069 грн строком на 30 днів, тому вимоги кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом за період, що виходить за межі строку кредитування, що не узгоджується з нормами матеріального права. Крім того розмір відсотків в сумі 79 224 грн 42 коп. є пропорційно великою сумою компенсації та відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Стверджує, що матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий позивачем розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом. У даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування розміру відсоткової ставки за користування кредитом та узгодження зі споживачем саме таких умов, які вважав узгодженими банк.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 15 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ІНФІНАНС» був укладений договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, відповідно до умов якого товариство надає позичальнику кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами. Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії 20 000 грн. Строк користування кредитом 30 календарних днів. Максимальна відсоткова ставка, яка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%. Максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75%. (а. с. 8-13).

14 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «ІНФІНАНС» із заявкою-анкетою на отримання кредиту, в якій просила надати кредит у сумі 8 070 грн на споживчі цілі на строк 30 днів (а. с. 14).

14 жовтня 2019 року відповідачкою електронним підписом підписано пропозицію надання 15 071 траншу згідно заявки-анкети № від 14 жовтня 2019 року в рамках договору про надання позики № від 15 травня 2019 року та акцепт оферти від 14 жовтня 2019 року на отримання 15 071 траншу кредиту згідно заявки-анкети № від 14 жовтня 2019 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 15 травня 2019 року, згідно з якими розмір кредиту 8 070 грн, строк користування кредитом (траншем) 30 днів, строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 15 травня 2019 року 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75%, загальна вартість кредиту в грошовому вираженні становить 4 237 грн, реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить 638,75 % (а. с. 15-16).

Відповідно до довідки про ідентифікацію, клієнт ОСОБА_1 , з якою укладено договір №2842360 від 14 жовтня 2019 року, ідентифікований ТОВ «ІНФІНАНС». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі ідентифікатора: 8l0j9r від 14 жовтня 2019 року, номер телефона НОМЕР_1 ) (а. с. 17).

Згідно з квитанцією ТОВ «Універсальні платіжні рішення», 13 жовтня 2019 року о 22 годині 55 хвилин на платіжну карту відповідача НОМЕР_2 зараховано 8 070 грн ( а. с. 18).

14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором позики № від 15 травня 2019 року, що укладений між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 (а. с. 46-56).

Відповідно до витягу з додатку №3 до договору факторингу, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № у розмірі 87 294 грн 39 коп., з яких: 8 069 грн 97 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 79 224 грн 42 коп. - заборгованість по процентам (а. с. 57).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 08 листопада 2022 року заборгованість відповідачки за кредитним договором перед позивачем становить 87 294 грн 39 коп, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8069 грн 97 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 79 224 грн 42 коп. ( а. с. 25).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою не було виконано взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, а тому права позивача порушені і підлягають захисту.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції(оферти)у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Як убачається з договору надання позики № від 15 травня 2019 року, заявки-анкети на отримання кредиту, пропозиції та акцепту оферти щодо надання 15071 траншу кредиту від 14 жовтня 2019 року, між ТОВ «Інфінанс» та відповідачкою досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора.

Кредитні кошти були перераховані на картку відповідачки, вказану у заявці-анкеті на отримання кредиту від 14 жовтня 2019 року (а.с. 15, 18).

За встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитом та процентами.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідачки про розгляд справи, оскільки відповідачка про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, але поштова кореспонденція повернута до суду першої інстанції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що відсотки нараховано поза межами строку кредитування, оскільки сторони договору позики № від 15 травня 2019 року у пункті 1.9 погодили, що дія цього договору вважається продовженою на наступні 36 календарні місяці, якщо до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу сторону про його припинення у зв`язку з закінченням строку дії договору. Дія цього договору може бути достроково припинена за ініціативою будь-якої із сторін шляхом письмового повідомлення іншої сторони та при умові відсутності зобов`язань між сторонами.

Безпідставними є посилання відповідачки в апеляційній скарзі на те, що нараховані позивачем відсотки, значно перевищують суму кредиту і є непропорційними до суми зобов`язання, оскільки з умов договору, з яким відповідачка була ознайомлена та підписала, тобто погодилась із його умовами вбачається, що номінальна відсоткова ставка за кредитом становить 1,75% за один календарний день користування кредитом.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Отже, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Ясинецьким Олегом Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 02 лютого 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов