Справа № 643/4793/21
Провадження № 2/643/50/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 м. Харків

Салтівський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Нечитайло М.О., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Садовського М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, про визнання спадкового договору недійсним, виключення записів з реєстрів

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (позивач) просить:

- визнати недійсним спадковий договір щодо переходу права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (Квартира) після смерті ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (відповідач), посвідчений 22.11.2019 державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Аль Бієк Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 6-733 (Спадковий договір).

- застосувати наслідки недійсності Спадкового договору шляхом виключення запису про нього зі Спадкового реєстру та виключення запису про заборону на відчуження Квартири з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивача ОСОБА_1 . Причиною смерті була токсична дія етилового спирту та отруєння алкоголем. За життя померлий мав інвалідність 3 групи, хворів на ушкодження ЦНС та опорно-рухового апарату, йому було діагностовано токсичну енцефалопатію та психічний розлад. Вказаний стан здоров`я не давав йому на момент укладання Спадкового договору можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Після смерті брата позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, після чого була відкрита спадкова справа № 67117817 від 27.01.2021. Позивач є єдиним родичом померлого та спадкоємцем другої черги. До складу спадщини входить рухоме майно та Квартира. Після смерті брата позивачу стало відомо, що за життя померлий ОСОБА_1 уклав Спадковий договір на користь його знайомої ОСОБА_2 .

Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.03.2021 заяву позивача про забезпечення позову частково задоволено, заборонено відчуження Квартири.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.03.2021 клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено. Витребувано з Комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» належним чином завірену копію лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_1 № 10-12/3-1/21 від 02 січня 2021 року. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мещанінова» Харківської міської ради заключення відділення ультразвукової діагностики відносно ОСОБА_1 від 02.01.2020. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради висновок відділення МРТ відносно ОСОБА_1 від 11.01.2020. Витребувано з Харківської обласної клінічної лікарні консультативний висновок спеціаліста відносно ОСОБА_1 від 14.03.2019. Витребувано з Державної установи "Інститут неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України" консультативний висновок спеціаліста відносно ОСОБА_1 від 11.02.2019. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства "Міська поліклініка №11" виписку із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 22.02.2019. Витребувано з Державної установи "Інститут неврології, психіатрії та наркології національної академії медичних наук України" дані обстеження ОСОБА_1 в кабінеті функціональної діагностики Державної установи «Інститут неврології, психіатрії та наркології НАМН України» від 11.02.2019. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради виписку з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 № 29068 від 30.11.2018. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради виписку із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення ОСОБА_1 № 7710 від 06.04.2018. Витребувано з Державної установи "Інститут неврології, психіатрії та наркології національної академії медичних наук України" виписку із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення ОСОБА_1 № 31802 від 15.12. 2017. Витребувано з Харківського обласного центру медико-соціальної експертизи довідку до акту МСЕК від 13.04. 2020.

Після отримання справи від Октябрського районного суду м. Полтави, ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 10.05.2023 цивільну справу призначено до судового розгляду

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.06.2023 відмовлено в задоволенні заяви позивача про відвід головуючого судді.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2023 клопотання представника позивача про виклик свідків задоволено.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.11.2023 клопотання позивача про призначення експертизи задоволено, призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». На вирішення експертів поставити наступні питання: 1. Чи страждав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладення спадкового договору 22.11.2019 на психічні захворювання або психічні розлади Якщо так, то на які ? Чи носили вони хронічний та стійкий характер? 2. З урахуванням наявних хвороб та психічного стану, чи усвідомлював ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , значення своїх дій та чи міг керувати ними 22.11.2019 в момент укладення спадкового договору, посвідченого 22.11.2019 державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Аль Бієк Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 6-733 ? Провадження у справі зупинене.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2023 поновлено провадження у справі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.02.2024 справу направлено до експертної установи для проведення експертизи, призначеної згідно з ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.11.2023, провадження у справі зупинене.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2024 поновлено провадження у справі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2025 клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено частково. Витребувано у Харківської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» належним чином завірені копії свідоцтв (або інших передбачених законодавством України документів) про присвоєння кваліфікації судового експерта ОСОБА_9., ОСОБА_3 , ОСОБА_12 В іншій частині клопотання відмовлено.

Позиція учасників справи

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі. Просили не приймати до уваги Висновок експертизи № 273.

Відповідач та його представник у судовому засідання заперечували проти задоволення позову. Зазначили, що позовні вимоги спростовуються Висновком експертизи № 273, згідно з яким ОСОБА_1 в момент укладення Спадкового договору був зданий усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

22.11.2019 між ОСОБА_1 та відповідачем укладений Спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Аль Бієк Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 6-733. Згідно з умовами вказаного договору відповідач зобов`язалась виконувати розпорядження ОСОБА_1 і в разі його смерті набуває право власності на належну ОСОБА_1 Квартиру АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 .

Позивач є братом ОСОБА_1 , що підтверджується співпадінням даних про їх батьків у Свідоцтвах про народження НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 , що підтверджується листом приватного нотаріуса ХМНО Панченко О.В. від 25.03.2021 № 49/01-16.

Відповідно до висновку спеціаліста - лікаря ОСОБА_4 від 19.03.2021, ОСОБА_1 мав психічні та поведінкові розлади, внаслідок вживання алкоголю, у вигляді хвороби Верніке-Корсакова. На момент укладання договору, а саме 22.11.2019, ОСОБА_1 знаходився у специфічному хворобливому стані, не міг в повній мірі усвідомлювати значення своїй дій, а навпаки легко піддавався будь-якому сторонньому навіюванню.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 273 від 22.04.2024 (Висновок експертизи № 273), складеним Харківською філією судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (судові експерти ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_12), ОСОБА_1 за представленими даними, на момент укладення спадкового договору 22.11.2019 виявляв ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у формі залежності від алкоголю. ОСОБА_1 , за представленими даними, на момент укладення спадкового договору 22.11.2019 відповідно до свого психічного стану був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Позивач, допитаний в судовому засіданні в якості свідка, показав, що ОСОБА_1 був його братом та багато років зловживав алкоголем. Іноді пив багато, іноді кодувався і не пив. Останні три роки ОСОБА_1 часто вживав алкоголь - його майже не можливо було побачити тверезим. Проте, перебуваючи в лікарнях, ОСОБА_1 не вживав алкоголь. У ОСОБА_1 завжди із собою була горілка. Коли ОСОБА_1 та відповідач жили разом, у них часто були конфлікти. Відповідач неодноразово викликала позивача, щоб заспокоїти ОСОБА_1 . У 2016 між ОСОБА_1 та відповідачем стався серйозний конфлікт. Позивач просив відповідача, щоб вона надала ОСОБА_1 можливість жити у неї, проте відповідач відмовилась. ОСОБА_1 був розлючений на відповідача за те, що остання вигнала його зі своєї квартири. В подальшому, коли ОСОБА_1 купили спірну квартиру, відповідач знову з`явилась у житті ОСОБА_1 . ОСОБА_1 був хресним дочки позивача. Позивач опікувався ОСОБА_1 до смерті останнього. Влітку 2020 року всі помітили, що ОСОБА_1 став більше вживати спиртного. Це було вже після спадкового договору. Всі, хто знав ОСОБА_1 , коли дізнались про укладення оспорюваного спадкового договору, сказали, що це неадекватна поведінка. Позивач був найближчою для ОСОБА_1 людиною. Останні роки ОСОБА_1 жив за рахунок позивача. Останні 3-4 роки ОСОБА_1 проходив огляди у лікаря-психіатра. Позивач бачив згоду ОСОБА_1 на психіатричне лікування. Останні 5 років до смерті ОСОБА_1 багаторазово лікувався. Позивач відвідував ОСОБА_1 в середньому 2-3 рази на місяць. Останні 2 роки позивач не пам`ятає, щоб ОСОБА_1 був тверезим. Позивач багаторазово казав ОСОБА_1 про необхідність лікування від алкоголізму. Позивач не брав особисту участь у лікуванні ОСОБА_1 від алкоголізму. Позивачу невідомо, в якому стані перебував ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 - він цю дату не пам`ятає.

Відповідач, допитана в судовому засіданні в якості свідка, показала, що жила однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 з 1995 року по 2016 рік в квартирі її батьків. В 2016 році ОСОБА_1 влаштував сварку, будучи в стані сильного алкогольного сп`яніння, через що відповідач з ним розійшлась. Через місяць після того, як вони розійшлись, їй зателефонував ОСОБА_1 та запропонував поновити стосунки. Приблизно через 3 місяці після того, як вони розійшлись, відповідач та ОСОБА_1 поновили стосунки - відповідач приїжджала до нього, коли він проживав на Танкопії, при цьому ОСОБА_1 вживав алкоголь, проте п`яним не був. Потім ОСОБА_1 придбав вказану вище квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач та ОСОБА_1 стали тісно спілкуватись. Відповідач приходила до ОСОБА_1 через день, через два, інколи залишалась у нього ночувати. При цьому ОСОБА_1 алкоголем не зловживав, тобто п`яним не був. ОСОБА_1 інколи дійсно сидів з пляшкою горілки на лавочці біля під`їзду, проте це було не часто - тобто не так часто, яка показала свідок ОСОБА_5 . Вказану сусідку ОСОБА_1 бачив два рази та з нею не спілкувався. Відповідач допомагала ОСОБА_1 по спірній квартирі - прибирала, готувала, придбавала йому продукти та речі. ОСОБА_1 віддав відповідачу свої банківські картки, і відповідач ними користувалась. ОСОБА_1 запропонував переоформити квартиру на відповідача. Відповідач відмовилась та запитала, як до цього поставиться позивач, на що ОСОБА_1 повідомив, що все владнає. Відповідач із ОСОБА_1 двічі приходили до нотаріуса - спершу на консультацію, вдруге - для укладення оспорюваного Спадкового договору, при цьому ОСОБА_1 був тверезим. Ініціатором укладення Спадкового договору був ОСОБА_1 . Витрати з укладення Спадкового договору взяв на себе ОСОБА_1 . В момент укладення спадкового договору ОСОБА_1 був тверезим - відповідач поставила умову, щоб він не вживав алкоголь до нотаріуса. ОСОБА_1 не вживав алкоголь приблизно один-два тижні до укладення оспорюваного Спадкового договору. За договором відповідач повинна була доглядати за ОСОБА_1 . Відповідач придбавала для нього ліки, продукти. Потім відповідач разом із ОСОБА_1 оформлювали інвалідність останнього. Відповідач працює у неврологічному відділенні 4-ої лікарні, і ОСОБА_1 декілька разів проходив стаціонарне лікування у цьому відділенні. ОСОБА_1 дали інвалідність у зв`язку з токсичною полінейропатією - це ураження периферичних нервів. ОСОБА_1 ніколи не звертався до психіатра.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що позивач є її сусідом. ОСОБА_1 заселився до їх будинку, в квартиру АДРЕСА_3 , у 2017 році. В 2018 році ОСОБА_1 почав сильно зловживати спиртними напоями, протягом дня 6-7 разів ходив до магазину з метою придбання горілки. Також ОСОБА_1 протягом дня приблизно 6 разів вживав горілку на лавочці біля під`їзду. Свідок не може сказати, який обсяг горілки ОСОБА_1 вживав щодня. Він приблизно 6 разів на день ходив до магазину та придбавав по 2 пляшки горілки, одну з яких випивав біля під`їзду. Він виглядав набряклим. Відповідач у квартирі ОСОБА_1 не проживала, але періодично приходила до нього. Також ОСОБА_1 періодично відвідував позивач, який є його братом. Відповідач разом з ОСОБА_1 їздила на відпочинок - їх відвозив позивач. Свідок бачила ОСОБА_1 за тиждень до смерті - він ледве пересувався.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що позивач є її чоловіком. Позивач придбав ОСОБА_1 спірну квартиру на Салтівці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , щодо якої укладений оспорюваний Спадковий договір. Вказана квартира була придбана на ім`я ОСОБА_1 з умовою, що вказану квартиру ОСОБА_1 подарує племінниці, тобто дитині позивача та свідка. Свідок вважає, що у відповідача був фінансовий інтерес до ОСОБА_1 , оскільки відповідач спочатку вигнала його, а потім, коли йому придбали вказану вище квартиру, знову з`явилась у житті ОСОБА_1 . У ОСОБА_1 були проблеми з пам`яттю в останні роки життя. Так, у свідка та позивача народився син, проте ОСОБА_1 забував вказану обставину, іноді плутав ім`я дитини. Це відбувалось у грудні 2018 року - на початку 2019 року і далі. ОСОБА_1 вживав багато алкоголю, переважно горілку. ОСОБА_1 звертався до лікаря з приводу алкогольної залежності. Позивач оплачував лікування ОСОБА_1 . ОСОБА_1 з 2001 року по 2016 рік проживав з відповідачем. Коли свідок бачила ОСОБА_1 (це було приблизно 1 раз на місяць), останній кожного разу вживав горілку з фляжки.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що приблизно 15 років товаришує з позивачем. ОСОБА_1 був його керівником. ОСОБА_1 працював приблизно до 2015-2016 років. Востаннє свідок бачив ОСОБА_1 на роботі приблизно о 2015-2016 році. ОСОБА_1 часто вживав алкоголь у великих обсягах. Останнім часом ОСОБА_1 приїжджав на роботу в стані алкогольного сп`яніння і з фляжкою, в якій була горілка. У ОСОБА_1 були проблеми з пам`яттю - він забував якісь речі і в п`яному вигляді міг декілька раз їх обговорювати. Останній раз свідок спілкувався з ОСОБА_1 восени 2020 року - ОСОБА_1 тоді багато вжив спиртного, випив приблизно 0,5 л горілки.

ОСОБА_4 , допитаний в судовому засіданні в якості свідка, показав, що є лікарем-наркологом, а також лікарем-психіатром за фахом. Він раніше проводив судові експертизи в інституті ім. Бокаріуса. Ним підготовлений висновок спеціаліста від 19.03.2021, згідно з яким ОСОБА_1 мав психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю у вигляді хвороби ОСОБА_8 з 2017 року; на момент укладення договору, а саме 22.11.2019, ОСОБА_1 знаходився у специфічному хворобливому стані, не міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій, а навпаки легко піддавався будь-якому сторонньому навіюванню. На уточнююче запитання суду ОСОБА_4 показав, що на його думку ОСОБА_1 22.11.2019 в момент укладення спадкового договору повністю не усвідомлював значення своїх дій. Також ОСОБА_4 на запитання представника відповідача зазначив, що ОСОБА_1 особисто не знав, висновок спеціаліста ним підготовлений посмертно на підставі письмових пояснень свідків, які були отримані представником позивача, та медичної документації.

Експерт ОСОБА_9 , допитана в судовому засіданні, показала, що підтримує підготовлений нею спільно з іншими експертами Висновок експертизи № 273 та підтверджує правильність викладених в ньому даних. Зазначила, що у ОСОБА_1 , виходячи з досліджених доказів, не було хвороби ОСОБА_8 .

Експерт ОСОБА_3 , допитана в судовому засіданні, показала, що підтримує підготовлений нею спільно з іншими експертами Висновок експертизи № 273 та підтверджує правильність викладених в ньому даних. Зазначила, що у ОСОБА_1 , виходячи з досліджених доказів, не було хвороби ОСОБА_8 .

Експерт ОСОБА_12 , допитана в судовому засіданні, показала, що підтримує підготовлений нею спільно з іншими експертами Висновок експертизи № 273 та підтверджує правильність викладених в ньому даних. Зазначила, що у ОСОБА_1 , виходячи з досліджених доказів, не було хвороби Верніке-Корсакова.

Судом також досліджені дані письмових опитувань адвокатом ОСОБА_7., ОСОБА_11 , позивача, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , згідно з якими ОСОБА_1 зловживав алкоголем, мав проблеми з пам`ятаю.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК).

Згідно із ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦПК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Згідно з ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідно обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи. У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16- ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15 зазначається, що розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними (постанова Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 461/5265/19).

Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду від 24.03.2025 у справі № 705/4155/19).

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналогічний спосіб застосування норми права у подібних правовідносинах неодноразово використовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц, від 26 листопада 2021 року у справі № 404/2104/17, від 15 січня 2025 року у справі № 296/7017/20 тощо, що свідчить про усталеність правозастосовної практики у способі вирішення правового питання про визнання недійсним заповіту, зокрема, за умови призначення обов`язкової судово-психіатричної експерти (постанова Верховного Суду від 24.03.2025 у справі № 705/4155/19).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року в справі № 487/10128/14-ц; постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.11.2021 року в справі № 405/3360/17).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року в справі № 487/10128/14-ц; постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.11.2021 року в справі № 405/3360/17).

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Позивач у даній справі як особа, що подала заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_1 , просить визнати недійсним Спадковий договір, укладений між ОСОБА_1 та відповідачем. За доводами позивача, ОСОБА_1 внаслідок зловживання алкогольними напоями та пов`язаної з цим деградацією особистості, в момент укладення Спадкового договору не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

З метою визначення психічного стану ОСОБА_1 на момент укладення Спадкового Договору, судом за клопотанням позивача у справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза.

Згідно з Висновком експертизи № 273 ОСОБА_1 на момент укладення спадкового договору 22.11.2019 відповідно до свого психічного стану був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, доводи позивача спростовуються Висновком експертизи № 273.

За клопотанням позивача судом були допитані всі три експерта, які склали Висновок експертизи № 273. Вказані експерти у судовому засіданні підтвердили правильність висновків проведеної ними експертизи та заперечували висновок лікаря ОСОБА_4 , відповідно до якого у ОСОБА_1 була хвороба ОСОБА_8 , внаслідок якої він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів компетенцію та висновки лікарів-психіатрів, які склали Висновок експертизи № 273.

Крім того, суд враховує, що Висновок експертизи № 273 є спільною узгодженою думкою одночасно трьох фахівців у відповідній сфері спеціальних знань, які попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Також суд враховує, що Висновок експертизи № 273 складений експертами за результатами дослідження та аналізу значного масиву доказів, зібраних у даній справі: письмових пояснень ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , позивача, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ; показань позивача та відповідача, допитаних в якості свідків, зміст показань яких був відображений в ухвалі про призначення експертизи; показань вказаних вище свідків, зміст яких був відображений в ухвалі про призначення експертизи; численної медичної документації, яка була як надана учасниками справи, так і витребувана судом згідно з ухвалою від 30.03.2021.

На відміну від цього, висновок спеціаліста ОСОБА_4 від 19.03.2021 є думкою одного фахівця у сфері медицини, який не має статусу судового експерта та не попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Крім того, під час підготовки свого висновку ОСОБА_4 оперував меншою кількістю вихідних даних, ніж судові експерти - адже на відміну від судових експертів ОСОБА_4 під час підготовки висновку не враховував показання свідків, які були допитані в судовому засіданні вже після складання ним висновку, а також не враховував весь наявний обсяг медичної документації, яка була витребувана судом 30.03.2021, тобто також після складання ним висновку.

Ураховуючи наведене, суд під час оцінки доказів надає перевагу Висновку експертизи № 273, а не висновку спеціаліста ОСОБА_4 від 19.03.2021 та доводам позивача і його представника, які вважали доведеним, що ОСОБА_1 в момент укладення Спадкового договору не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Оцінюючи показання свідків та письмові пояснення осіб, які долучені до матеріалі справи, суд враховує, що вказані показання самі по собі не можуть бути визнані достатніми доказами, які спростовують Висновок експертизи № 273 та підтверджують факт неможливості ОСОБА_1 в момент укладення Спадкового договору усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Крім того, як зазначено Верховним Судом, вказані докази мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд при цьому враховує, що показання вказаних вище осіб були враховані експертами під час підготовки Висновку експертизи № 273. Головуючий суддя також констатує, що не є фахівцем у сфері психіатрії, у зв`язку з чим позбавлений можливості надати фахову оцінку показанням вказаних осіб в контексті вирішення питання про вплив особливостей поведінки ОСОБА_1 на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Доводи позивача відносно того, що вказана вище Квартира була придбана на ім`я ОСОБА_1 за кошти позивача, що між позивачем та ОСОБА_1 існувала домовленість, що в подальшому Квартира буде залишена родичу позивача, що позивач матеріально утримував ОСОБА_1 та за власні кошти здійснив поховання останнього, не відносяться до предмету доказування в даній справі та є явно неприйнятними з огляду на законодавство України та усталену судову практику - адже підставою позовних вимог є доводи позивача відносно того, що ОСОБА_1 не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними під час укладання Спадкового договору.

Вирішуючи питання щодо необхідності окремої оцінки численної медичної документації, яка стосується стану здоров`я ОСОБА_1 , суд керується таким.

Як вже зазначалось судом, головуючий суддя не є фахівцем у сфері психіатрії, у зв`язку з чим позбавлений можливості надати фахову оцінку наявним даним щодо захворювань ОСОБА_1 та його лікування в контексті вирішення питання про вплив вказаних захворювань на психічне здоров`я ОСОБА_1 та його здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Разом з тим вся наявна медична документація, яка стосується стану здоров`я ОСОБА_1 , була предметом дослідження експертів, які за наслідками дослідження та оцінки медичної документації у сукупності з іншими зібраними у справі доказами підготували Висновок експертизи № 273.

Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав надавати окрему оцінку медичній документації, яка міститься в матеріалах справи.

Доводи представника позивача щодо недопустимості Висновку експертизи № 273, викладені в заяві від 22.01.2025, суд відхиляє, оскільки представником позивача не наведено переконливих аргументів, які б дозволили суду поставити під обґрунтований сумнів компетенцію експертів та зроблені ними висновки.

Так, доводи представника позивача відносно того, що експерти проігнорували показання свідків та висновок спеціаліста ОСОБА_4 , є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи, які були направлені експертам, містились висновок спеціаліста ОСОБА_4 , письмові пояснення вказаних вище осіб, а також показання свідків, які в тому числі були відтворені в ухвалі Московського районного суду м. Харкова від 14.11.2023. Таким чином, під час проведення експертизи у експертів були в наявності вказані вище матеріали.

Детальну оцінку доводам представника позивача щодо незазначення експертами методики, якою вони користувались під час проведення експертного дослідження, та використаної експертами літератури, було надано в ухвалі Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2025, згідно з якою суд відмовив у витребуванні у експертів відповідної інформації.

Оцінюючи доводи представника позивача щодо відсутності у експертів сертифіката нарколога, суд керується таким. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про судову експертизу» експерт несе відповідальність за вирішення питань, що виходять за межі кваліфікації судового експерта за відповідною експертною спеціальністю.

Ані під час проведення експертизи, ані під час допиту в суді експерти не зазначали, що вирішення питань, з приводу яких складений Висновок експертизи № 273, виходить за межі їх кваліфікації. Ба більше, експерти в судовому засіданні, кожний окремо, підтвердили правильність Висновку експертизи № 273. Експерт ОСОБА_12 зазначила, що є фахівцем в тому числі з питань наркології, оскільки синдром залежності від алкоголю - це і психічне, і наркологічне захворювання. Також експерт ОСОБА_12 зазначила, що у разі, якщо для проведення експертизи був би потрібний спеціаліст-нарколог, вони б не проводили експертизу.

Суд також враховує, що в даній справі до предмету доказування відноситься саме психічний стан особи в момент укладення Спадкового договору, в зв`язку з чим вирішення вказаного питання фахівцями у сфері судово-психіатричної експертизи не викликає у суду обґрунтованих сумнівів у кваліфікації експертів.

Ураховуючи вищенаведене, суд відхиляє доводи представника позивача щодо відсутності у експертів необхідного обсягу кваліфікації.

Позивач та його представник, заперечуючи фактичні дані, викладені у Висновку експертизи № 273, не скористались правом заявити клопотання про призначення повторної судово-психіатричної експертизи з метою перевірки та уточнення даних, викладених у Висновку експертизи № 273.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє доводи представника позивача щодо недопустимості такого доказу, як Висновок експертизи № 273.

За таких обставин, розглядаючи справу на підставі стандарту доказування більшої переконливості, суд відмовляє в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано достатніх доказів того, що ОСОБА_1 під час укладення Спадкового договору не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, а наданий позивачем висновок спеціаліста ОСОБА_4 спростовується Висновком експертизи № 273.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), третя особа: П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, про визнання спадкового договору недійсним, виключення записів з реєстрів - відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_2 , вжиті згідно з ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.03.2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12.05.2025 року.

Суддя Д.А. Крівцов