Справа № 161/6322/23 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/464/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Здрилюк О. І., Шевчук Л. Я.,

секретар Власюк О. С.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2025 року в складі судді Рудської С. М.,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Покликалася на те, що 09.08.2019 між нею та відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . За час перебування в шлюбі ними, як подружжям, було придбано автомобіль MERCEDES-BENZ Е280, д.н.з. НОМЕР_1 , 1997 р.в., а також проведено капітальний ремонт у квартирі АДРЕСА_1 та вмебльовано кухню. Майнові права на квартиру були придбані відповідачем 10.09.2018 у ТзОВ «Голдіс Буд» та на той момент житло було повністю порожнім. До виходу у відпустку по догляду за дитиною (декрет) вона працювала у ТзОВ «Кромберг енд Шуберт України Лу» на посаді інженера, отримувала високий заробіток, а тому її внесок у спільне майно подружжя був досить вагомим. На даний час у неї виникла необхідність провести поділ спільного майна подружжя, проте визначити ціну позову вона не в змозі через відсутність у неї доступу до об`єктів поділу.

Просила суд стягнути із ОСОБА_3 на свою користь грошову компенсацію вартості: 1/2 частини автомобіля MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. НОМЕР_1 , 1997 р.в., виділивши спірний автомобіль у власність відповідача; 1/2 частину збільшення вартості поліпшень (завершеного ремонту) квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частини кухонних меблів (кухні); а також судові витрати по справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.05.2023 судом було застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. НОМЕР_1 , 1997 р.в. та квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 січня 2025 року позов задоволено.

Ухвалено в порядку поділу майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 :

1) стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 (однієї другої) частини автомобіля MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. НОМЕР_1 , 1997 року випуску, в сумі 57455 грн. 50 коп.;

2) стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 (одну другу) частину збільшення вартості поліпшень (завершеного ремонту) квартири АДРЕСА_2 в сумі 382595 грн. 50 коп.;

3) стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 (однієї другої) частини кухонних меблів (кухні) в сумі 65000 грн.;

а всього грошові кошти в загальному розмірі 505051 грн.;

4) залишити в приватній власності ОСОБА_3 автомобіль MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. НОМЕР_1 , 1997 року випуску.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, а саме: 5050 грн. 51 коп. судового збору за звернення до суду з позовом; 536 грн. 80 коп. судового збору за звернення до суду із заявою про забезпечення позову; 31067 грн. 40 коп. витрат, пов`язаних із проведенням експертиз; а всього судові витрати на загальну суму 36654 грн. 71 коп.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України надміру сплачену суму судового збору в розмірі 7295 грн. 49 коп., які були сплачені згідно квитанції № 0.0..1 від 01.05.2023 в АТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 12346 грн., оригінал якої знаходиться в матеріалах цивільної справи № 161/6322/23.

Рішення суду мотивоване тим, що зазначене в позовній заяві майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому враховуючи презумпцію спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу в рівних частках.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовити.

Посилається на те, що автомобіль автомобіль MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. НОМЕР_1 , 1997 року випуску був придбаний за рахунок власних заощаджень подружжя, а також за кошти, одержані від реалізації транспортного засобу батьків відповідача, що визнано позивачкою,однак суд не врахував цієї обставини.

Ремонт в квартирі було розпочато ще до укладення шлюбу і вважає, що цю обставину визнавала позивачка, оскільки подала докази придбання сантехніки до укладення шлюбу, однак її вартість була врахована при проведенні експертизи як вартість спільного майна подружжя.

Коли ОСОБА_1 не проживала спільно з ОСОБА_3 ремонтні роботи проводились за кошти матері відповідача, фінансової участі матері відповідача в ремонті квартири не заперечувала позивачка, однак ця обставина залишилась поза увагою суду. Суд безпідставно врахував доходи ОСОБА_1 як основу для покращень квартири, хоча її доходи не були повністю витрачені на ремонт квартири. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 243/5477/15ц зазначає, що ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та поділу не підлягають.

Зазначає, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості квартири до та після поліпшення внаслідок спільних трудових затрат, про що вказала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15 ц

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка спростовує доводи відповідача, вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Зазначає, що не визнавала та не визнає про початок ремонту квартири до укладення шлюбу 09.08.2019, оскільки квартира прийнята до експлуатації та акт прийому-передачі підписано 17.06.2020, до прийняття будинку в експлуатацію ніякі ремонтні роботи не проводились та не могли проводитись в незавершеному будівництвом будинку. Допитана в справі матір відповідача свідок ОСОБА_6 підтвердила, що ремонтні роботи проводились за кошти подружжя. Звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі відповідач не оспорює рішення суду щодо стягнення грошової компенсації за частину вартості кухонних меблів. Працюючи на ТзОВ «Кромбер енд Шумберг» вона отримувала високу заробітну плату,тому внесок у надбання спільного майна подружжя є вагомий, у той час як відповідач заробляв мало.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.08.2019 між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася спільна дитина син ОСОБА_8 , про що свідчить відповідне свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

На дату звернення позивачки ОСОБА_1 до суду з даним позовом шлюб між сторонами розірвано не було.

10.09.2018 між ТзОВ «Голдіс Буд» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 , за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти у власність майнові права на квартиру. 19.05.2020 до вказаного договору була укладена додаткова угода № 1, а в подальшому, 17.06.2020, був підписаний акт приймання-передачі оплаченої покупцем квартири (сукупності майнових прав). Згідно з даним актом ОСОБА_3 була передана у власність квартира АДРЕСА_2 , проектною загальною площею 86,80 кв.м., фактичною загальною площею 88,00 кв.м.

21.07.2020 ОСОБА_3 зареєстрував за собою право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 88,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 217610459 від 24.07.2020.

Після набуття ОСОБА_3 права власності на квартиру подружжям розпочато капітальний ремонт, а також придбано кухонні меблі.

20.03.2020 за відповідачем було зареєстровано право власності на транспортний засіб MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. НОМЕР_1 , 1997 р.в., на підставі договору купівлі-продажу № 0740/2020/1966657.

Згідно з висновком судового експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 3534 від 15.11.2023, ринкова вартість кухонних меблів, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 становить 130000 грн.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 , на підтвердження своїх доводів про придбання спірного майна за спільні подружні кошти, подала довідки про виплачені їй доходи за місцем основної роботи.

Зокрема, згідно з довідкою від 23.06.2022 № 269, виданою ТзОВ «КРОМБЕРГ ЕНД ШУМБЕРТ УКРАЇНА ЛУ», ОСОБА_1 займає посаду інженера з налагодження контрольно-вимірювальних приладів та в період з січня 2020 року по грудень 2020 року їй нараховано 231 75 гривень 57 копійок., з яких вирахувано податків на суму 41215,25 грн. також виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 2102 грн.

Відповідно до довідки від 23.06.2022 № 961, виданої ТзОВ «КРОМБЕРГ ЕНД ШУМБЕРТ» УКРАЇНА ЛУ», ОСОБА_1 займає посаду інженера з налагодження контрольно-вимірювальних приладів та в період з січня 2021 року по грудень 2021 року їй нараховано 217 571.73 грн, з яких вирахувано 39162.91 грн., а також виплачено лікарняні по вагітності і пологах кошти в сумі 98309 грн.

В суді апеляційної інстанції позивачка пояснила, що неодноразово їздила в Італію підзаробити грошей і всі свої доходи в максимальному розмірі вкладала в надбання подружнього майна, тратила лише дрібниці. Дороговартісні речі для народженої у шлюбі дитини не придбавали, оскільки ліжечко, візочок, верхній одяг передавала в користування її сестра, у якої є діти. Подаровані подружжю на весілля кошти в сумі 8000 тисяч євро, її заробітна плата, лікарняні, були використані для проведення ремонту, придбання іншого спірного майна. Також повідомила, що доходи відповідача за місцем його роботи також використовувались на придбання спільного подружнього майна, однак вони були незначними. Також для іхньої сім"ї надавались кошти матір`ю відповідача. Відповідач ОСОБА_9 не спростував таких обставин належними та допустимими доказами, не подав суду довідки про свою заробітну плату або інші доходи, які він отримував у період з часу реєстрації шлюбу та до часу припинення подружніх відносин.

Надаючи показання як свідок ОСОБА_6 , яка є матір`ю відповідача, працює в Італії , повідомила суду , що вона « неодноразово надавала гроші», проте, не повідомляла суду, що вона дарувала гроші особисто синові відповідачу ОСОБА_3 , вказуючи , що «дала, передала гроші, добавила 1800 євро, дала 2000 євро» розрахуватись з боргами, та їй невідомо, як ці кошти були використані. Відповідаючи на запитання головуючого судді коли і за яку суму був проданий належний їй транспортний засіб марки Фольксваген, свідок не змогла повідомити суду, рік продажу та суми, за яку він був проданий, пізніше уточнила, що автомобіль проданий за довіреністю про це говорив їй син ОСОБА_3 ( технічний запис судового засідання з 13.12.2024, час з 10.23.04).

Жодних письмових доказів, які стосуються продажу автомобіля, належного матері відповідача дати продажу, його вартості, дати зняття з реєстраційного обліку, який був проданий у той період, коли подружжя придбавало автомобіль MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. НОМЕР_1 , 1997 р, відповідачем не подано, водночас в суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1 пояснила, що відповідач продав автомобіль своєї матері після того, як вони купили MERCEDES-BENZ, однак повідомляв їй, що гроші за відчуження взяв завчасно. Разом з тим сторони не заперечують про існування автомобіля, який належав матері відповідача та його продаж у певний період.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі встановлених обставин щодо джерела походження коштів для придбання подружжям автомобіля MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. НОМЕР_1 , 1997 р, щодо надання для подружжя коштів від продажу автомобіля, який належав ОСОБА_6 , суд першої інстанції надав правову оцінку показам свідка ОСОБА_6 у сукупності з іншими доказами та встановленими обставинами, з урахуванням приписів статті 89 ЦПК України, за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів, оцінив достовірність, належність та допустимість такого доказу, його достатність та взаємний зв`язок з іншими доказами, та дійшов правильного висновку, що автомобіль MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. НОМЕР_1 , 1997 р випуску, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний подружжям за спільні заощадження та кошти, які були надані матір`ю відповідача саме для сім`ї, саме на потреби подружжя, а не в особисту власність свого сина ОСОБА_3 , як відповідач стверджує, а покази свідка в сукупності з іншими доказами вказують на те, що вона не заперечувала щодо використання коштів від проданого транспортного засобу для придбання автомобіля сім`єю сина.

Тому аргументи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_3 використав 2000 доларів особистих коштів, набутих від продажу батьківського автомобіля, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці обставин справи, показань свідка ОСОБА_6 , помилковому тлумаченні та власному, неправильному розумінні пояснень позивачки щодо цієї обставини, які відповідач виокремлює в самостійне твердження, і тим самим намагається надати їм інший зміст. Такі доводи не підтверджені належними та допустими доказами, у зв`язку з чим апеляційним судом відхиляються.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам по собі факт передачі матір`ю відповідача ОСОБА_6 грошових коштів для сім`ї не встановлює для спірного майна право особистої приватної власності відповідача ОСОБА_3 , оскільки гроші передавалися на потреби подружжя.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Згідно з висновком судового експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3531-Е від 12.12.2023, ринкова вартість автомобіля MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. НОМЕР_1 , 1997 р.в., становить 114911 грн.

Встановивши, що спірний автомобіль належить подружжю на праві спільної сумісної власності, позивачка просить стягнути на її користь грошову компенсацію за належну їй частку у спільному автомобілі, який знаходиться в користуванні відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимогу у цій частині шляхом присудження позивачці компенсації вартості 1/2 (однієї другої) частини автомобіля MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. НОМЕР_1 , 1997 року випуску, в сумі 57455 грн. 50 коп.

Щодо вимог про стягнення компенсації вартості проведеного ремонту.

Згідно з висновком судового експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 499 від 14.08.2024, ймовірна ринкова вартість ремонтно-будівельних робіт з капітального ремонту квартири АДРЕСА_2 становить 765191 грн., з яких: 582620 грн. будівельні матеріали, 182571 грн. заробітної плати.

Відповідно до положень статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року N 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК обов`язок.

Під час розгляду справи встановлено, що сторони здійснювали за спільні подружні кошти ремонт квартири, яка належить на праві особистої власності відповідачу.

Це житлове приміщення не використовувалось і не могло використовуватись подружжям для проживання, оскільки за своїми характеристиками ще не було підготовлене до цього, ремонт не закінчено і на час розгляду спарви в суді.

Тому затрати позивачки на проведення ремонту квартири відповідача не пов"язані із передбаченим статтею 156 ЖК України обов`язком члена сім`ї власника житла щодо участі у витратах щодо належного утримання житла, яке разом із проведеними поліпшеннями, після розірвання шлюбу залишається у власності відповідача і вона вправі вимагати грошової компенсації понесених затрат під час перебування у шлюбі.

Правовий висновок, висловлений в постанові Верховного Суду від 12 травня 2020 року № 243/5477/15 ц, на який посилається відповідач в своїй апеляційній скарзі, не підлягає застосуванню при розгляді цієї справи, обставини якої є відмінними від обставин справи, яка розглядалсь Верховним Судом. Зокрема, у справі № 243/5477/15 зазначено про неможливість стягнення компенсації за проведений ремонт житла членом сім`ї власника з огляду на те, що , що сторони спору проживали в квартирі, позивач користувався житлом, належним його дружині з 2001 по 2014 рік, а тому затрати на ремонт не перевищували обов`язку члена сім`ї власника житла, передбаченого ст.156 ЖК України.

Висновок суду першої інстанції про стягнення на користь позивачки компенсації за проведення ремонту ґрунтується на належних та допустимих доказах, які є в матеріалах справи, яким надана належна правова оцінка та відповідає зазначеним вище нормам матеріального права.

Відповідач безпідставно посилається в апеляційній скарзі на правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15 ц) , оскільки спір у наведеній справі та справі, що розглядається, відрізняється як за предметом спору та предметом доказування, так і за правовим регулюванням. Предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду була справа за позовом, у якому, крім іншого, позивач просив визнати право спільної сумісної власності на спірний об`єкт нерухомого майна, належний іншому із подружжя на праві особистої власності, який був реконструйованим у період шлюбу, і позивач доводив, що цей об`єкт зазнав перетворень, збільшився у вартості, таке збільшення було істотним. У цій справі Верховний Суд висловив правову позицію щодо підстав виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало чоловіку на праві особистої приватної власності та звернув увагу, які обставини необхідно довести для висновку щодо істотності збільшення вартості майна. У справі, яка розглядається апеляційним судом позивачка не заявляла вимог про визнання права власності на належну відповідачу квартиру у зв"язку з істотним збільшенням її вартості після проведення капітального ремонту.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що саме у справі № 214/6174/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила «..якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.».

Наведеним спростовуються аргументи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивачки компенсації грошових коштів за ремонт квартири, які були понесені в період перебування в шлюбі.

Доводи апеляційної скарги про те, що ремонт квартири був розпочатий ще до укладення шлюбу спростовуються актом приймання-передачі оплаченої покупцем квартири від 17.06.2020, у той час як шлюб сторони зареєстрували 19.08.2019. Вартість сантехніки та пластикових вікон при стягненні компенсації не враховувалась, що підтверджується висновком судового експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 499 від 14.08.2024 (мотивувальна частина), тому заявник безпідставно вказує про врахування судом вартості цього майна при ухваленні рішення щодо грошової компенсації за проведений ремонт. Доводи апеляційної с карги щодо проведення ремонту за кошти матері відповідача ОСОБА_6 суперечать показам допитаної в якості свідка ОСОБА_6 , яка пояснювала, що позивачка вкладала гроші в ремонт.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та на правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень частин першої-другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідач просить в апеляційній скарзі скасувати рішення в повному обсязі, однак не наводить доводів та мотивів, з яких він не погоджується з рішенням суду в частині стягнення компенсації за виготовлені кухонні меблі, а тому в апеляційного суду не має підстав не погоджуватись з рішенням суду в цій частині позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права,тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367,368, 374, 375,381-384 ЦПК України колегія суддів

ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: