Справа № 308/3361/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Деметрадзе Т.Р., при секретарі Корень В.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської із скаргою на бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у не знятті арешту із майна, накладеного постановою серії АА №840692 від 20.08.2004.

Скаргу мотивує тим, що при зверненні до нотаріуса йому було повідомлено, що на його майно накладено арешт відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 840692 від 20.08.2004 року.

Вказує, що вернувшись до Закарпатського обласного архіву він отримав копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 840692 від 20.08.2004 року, яка винесена державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ужгородського міського управління юстиції Станко В.П. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-700, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 12.05.2004 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Мрія» боргу в розмірі 2152,33 грн.

Вказує, що він звернувся до відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою від 04.02.2025 року про скасування відповідного арешту.

13.02.2025 року відділом державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у відповідь на дану заяву надано письмову відмову в знятті вказаного арешту у зв`язку з технічною неможливістю зняття арешту.

У своїй відповіді відділ державної ДВС повідомив, що згідно Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 року, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, а отже виконавче провадження, у межах якого винесена вказана постанова про арешт майна, знищене.

Оскільки у 2004 році АСВП не функціонувала, то це унеможливлює винесення постанови про зняття арешту з майна боржника чи постанови про закінчення виконавчого провадження.

Наголошує, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на його майно, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Враховуючи викладене, просить суд зняти арешт, накладений на все майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №840692 від 20.08.2004 року, яка винесена державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ужгородського міського управління юстиції Станко В.П. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-700 виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 12.05.2004 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Мрія» боргу в розмірі 2152,33 грн.

Заявник не скористався правом на участь у судовому засіданні та подав заяву з проханням провести розгляд скарги без його участі та задоволити таку.

Представник відділу ДВС у місті Ужгороді та заінтересована особа у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заперечень на скаргу не подавали, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Станко В.П. серії АА №840692 накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження на все майно, що належить ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що заявник звертався із заявою до відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту, та згідно відповіді Відділу №10951 від 13.02.2025 арешт на майно ОСОБА_1 накладено при примусовому виконанні виконавчого листа №2-700, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 12.05.2004 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Мрія» боргу в розмірі 2152,33 грн.

Також зазначено, що на теперішній час матеріали виконавчого провадження знищені, натомість у АСВП відсутні відомості про виконавче провадження, в межах якого винесена дана постанова, що унеможливлює встановлення підстав завершення даного виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту ЗУ "Про виконавче провадження" за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Частиною другою статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України Про виконавче провадження підлягає примусовому виконанню.

Представник відділу ДВС у місті Ужгороді не надав жодних доказів, які б спростували доводи заявника про відсутність заборгованості за виконавчим провадженням, що перебувало на виконанні, як в частині заборгованості, так і в частині можливих виконавчих зборів.

Натомість, листом відділу ДВС у місті Ужгороді №10951 від 13.02.2025 підтверджено, що виконавче провадження знищено, а також суд приймає до уваги доводи про те, що строки пред`явлення до виконання виконавчого листа, сплинули.

За таких обставин, суд вважає за доцільне зняти арешт, накладений на майно боржника, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

При цьому, суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що вимоги скарги підлягають до задоволення.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 258-260, 353, 354, 447-452 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт, накладений на все майно ОСОБА_1 на підставі постанови серії АА №840692 від 20.08.2004 року, яка винесена на примусове виконання виконавчого листа №2-700, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 12.05.2004 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Мрія» боргу в розмірі 2152,33 грн.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.Р. Деметрадзе