Дата документу 29.04.2025 Справа № 332/7802/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 332/7802/23 Головуючий у І інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/807/895/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зінченка Миколи Вадимовича до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, третя особа - Комунальне підприємство «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів», про відшкодування майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зінченка М.В. звернувся до суду з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, третя особа КП «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів», про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що 13.01.2022 о 22-30 год за адресою: м. Запоріжжя, Заводський район, вул. Оптимістична, буд. 35, сталася ДТП за участю транспортних засобів марки Mitsubishi Lancer державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 (який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 ), марки Skoda Fabia державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та марки ВАЗ 21093 державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 . Позивач, керуючи своїм автомобілем, рухаючись по вул. Оптимістичній в напрямку вул. Морфлотської намагався завчасно зупинити транспортний засіб перед виїздом на заокруглення дороги за напрямком вправо. Проте, враховуючи, що частина дороги була вкрита ожеледицею, він не впорався з керуванням, у зв`язку з чим, здійснив зіткнення з автомобілем марки Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . У результаті вказаної ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, чим завдано матеріальної шкоди.

Відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 поліцейськими були складені протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2022 у справі №332/391/22 провадження відносно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 22.04.2022.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2022 у справі №332/403/22 провадження відносно ОСОБА_4 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 22.02.2022.

Відтак, причиною ДТП, що сталась 13.01.2022 за участі вказаних вище автомобілів та водіїв, є стан дороги, що не відповідав вимогам норм, правил та стандартів безпечної експлуатації та забезпечення безпеки дорожнього руху, а відповідальність за наявні недоліки в утриманні вулично-шляхової мережі має нести організація, на балансі та обслуговуванні якої є вказана автомобільна дорога.

Згідно зі звітом оцінювача від 26.01.2022, матеріальний збиток, завданий позивачу на дату оцінки складає 139968,89 грн.

У червні 2022 року ОСОБА_1 , звернувся до Заводського районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до КП «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів», третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, про відшкодування майнової шкоди у розмірі 139968,89 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2022, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 12.04.2023 у справі № 332/1102/22 позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зінченка М.В. просив суд стягнути з Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району матеріальну шкоду в розмірі 139968,89 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1399,69 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування матеріального права, неповне встановлення обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, повторюючи доводи позовної заяви, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на відповідь Департаменту інфраструктури та благоустрою Запорізької міської ради від 16.05.2022 № 93/01-39/01, відповідно до якої балансоутримувачем ділянки дороги по вул. Оптимістичній, 35 станом на дату ДТП є Районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, що також зазначено в рішенні Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2022, що залишене без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 12.04.2023 у справі № 332/1102/22. Тому, на думку позивача, саме Районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району є належним відповідачем у цій справі.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу Районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району заперечує проти доводів скарги. Зазначає, що районна адміністрація не є органом, який має забезпечувати утримання доріг у стані, що відповідає встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, внаслідок відсутності таких повноважень, а лише здійснює контроль та догляд за утриманням та ремонтом доріг. Натомість єдиним органом місцевого самоврядування м. Запоріжжя є територіальна громада м. Запоріжжя.

28 квітня 20225 року до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні представник Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району заперечував проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на залишенні оскаржуваного рішення без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства. Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені у статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Отже, відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 344/16101/17.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до частин другої та третьої статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Таким чином, належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача або незалучення належного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).

Так, суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 13.01.2022 о 22-30 год. за адресою: м. Запоріжжя, Заводський район, вул. Оптимістична, буд. 35, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , марки Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та марки ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 .

Відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 поліцейськими були складені протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2022 по справі №332/391/22 провадження відносно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 22.04.2022 (а.с. 41-43).

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2022 по справі №332/403/22 провадження відносно ОСОБА_4 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 22.02.2022(а.с. 24-25).

Під час оформлення адміністративних матеріалів ДТП, співробітниками поліції були складені схема місця ДТП та Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 14.01.2022.

Відповідно до Акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 14.01.2022, що був складений посадовими особами Управління патрульної поліції в Запорізькій області на місці ДТП, встановлено, що стан дороги через ожеледицю не відповідає вимогам норм, правил та стандартів безпечної експлуатації та забезпечення безпеки дорожнього руху, що стало причиною вказаної ДТП(наявні ожеледиця та ковзання по всій дорозі; за результатами обстеження ділянку визнано аварійною, яка потребує посипання ) (а.с. 40).

У схемі ДТП поліцейським вказано про стан покриття проїзної частини - ожеледиця (а.с. 38) .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2011 № 188/61 «Про передачу майна комунальної власності в оперативне управління районній адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району» автодороги Заводського району були передані в оперативне управління районній адміністрації та обліковувалися на балансі.

Згідно з розпорядженнмя голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району № 249р від 11.06.2021 «Про закріплення за підприємствами, організаціями та установами району територій для очищення від снігових заметів, ожеледиці та посипці сипучими матеріалами в осінньо-зимовий період та утримання їх в належному санітарному стані у весняно-літній період по Заводському району» за КП «ЕЛУАШ» закріплено територію автодороги та зеленої зони з обох боків від Північного шосе до вул. Морфлотської, зокрема, і по вул. Оптимістичній (а.с. 126-128).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 343 від 28.09.2021 «Про заходи щодо очищення території міста від снігових заметів та ожеледиці в осінньо-зимовий період 2021-2022 років», районним адміністраціям доручено, зокрема, до 01.10.2021 провести організаційні наради та підготувати розпорядження щодо закріплення за установами, організаціями та підприємствами усіх форм власності територій для очищення від снігових заметів та ожеледиці в осінньо-зимовий період 2021-2022 років згідно з чинним законодавством України; просити керівників підприємств, організацій та установ міста взяти під особистий контроль виконання заходів по боротьбі зі сніговими заметами і ожеледицею закріплених територій ; керівникам комунальних підприємств Запорізької міської ради підготувати до 01.11.2021 спецтехніку до роботи в зимовий період (а.с. 124-125).

Згідно з відповіддю Департаменту інфраструктури та благоустрою Запорізької міської ради від 16.05.2022 року № 93/01-39/01, наданої на запит адваката ОСОБА_5 , станом на 13.01.2022 ділянка дороги біля будинку 35 по вул. Оптимістичній знаходилася в оперативному управлінні районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району. Наразі балансоутримувачем ділянки дороги за вищевказаною адресою є комунальне підприємство «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів». Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 343 від 28.09.2021 «Про заходи щодо очищення території міста від снігових заметів та ожеледиці в осінньо-зимовий період 2021-2022 років» закріплено розподіл обов`язків щодо утримання доріг. Відповідно до погодженого Переліку доріг Заводського району вищезазначену ділянку дороги в осінньо-зимовий період утримує КП «ЕЛУАШ»(а.с. 32).

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до КП «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів», третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, про відшкодування майнової шкоди у розмірі 139968,89 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 01.12.2022, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 12.04.2023 у справі № 332/1102/22 позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача (а.с. 84-89, 45-50).

На теперішній час, відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 04.02.2022 року № 37/5 «Про передачу в господарське відання комунальному підприємству «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» майна комунальної власності проїзних частин доріг вулиць та їх складових частин, які розташовані на території Заводського району м. Запоріжжя», дороги, які розташовані на території Заводського району було вилучено з оперативного управління районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району та передано в господарське відання КП «ЕЛУАШ».

Статтею 1 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що автомобільна дорога - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безпечного, безперервного та зручного руху транспортних засобів.

Відповідно до статті 16 цього Закону вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що елементами благоустрою є покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів.

Статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, у тому числі, компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів.

Пунктом 1 частини третьої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху (пункт 1 частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: 1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; 4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 24 цього Закону, власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів, керівні працівники дорожньо-експлуатаційних організацій несуть відповідальність, в тому числі і кримінальну, якщо дорожньо-транспортна пригода або несвоєчасне забезпечення екстреною медичною допомогою людини, яка перебуває у невідкладному стані сталася з їх вини.

Пунктом 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів. Вказані правила є обов`язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів і користувачів.

Контроль за дотриманням Єдиних правил дорожньо-експлуатаційними організаціями та користувачами дорожніх об`єктів здійснюється власниками дорожніх об`єктів або уповноваженими ними органами (пункт 10).

Відповідно до ч.1,2 ст. 10 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Згідно з ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району є виконавчим органом Запорізької міської ради , який входить до системи органів місцевого самоврядування м. Запоріжжя та діє в межах повноважень, визначених Положенням «Про районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському, Заводському, Комунарському, Дніпровському, Вознесенівському, Хортицькому, Шевченківському району», затвердженим рішенням Запорізької міська ради від 30.08.2017 року № 75.

Згідно пунктом 4.20 Положення про районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському, Дніпровському, Заводському, Комунарському, Олександрівському, Хортицькому, Шевченківському району, затвердженого рішенням Запорізької міської ради 23.04.2021 № 75 до повноважень районної адміністрації віднесено здійснення контролю та догляду за утриманням та капітальним ремонтом об`єктів та споруд благоустрою, малих архітектурних форм, доріг, тротуарів та пішохідних доріжок та надання пропозицій з цих питань.

З огляду на вищевикладене, районна адміністрація не може підміняти собою підприємства або організації, які відповідають за належне утримання доріг, об`єктів благоустрою або інші виконавчі органи Запорізької міської ради, з огляду на обмеження повноважень районної адміністрації. Крім того, як правильно зауважив суд першої інстанції, районна адміністрація не є головним розпорядником бюджетних коштів на утримання доріг.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції, що єдиним органом місцевого самоврядування на території м. Запоріжжя, який одночасно є власником вулиць і доріг міста та уповноваженим здійснювати розподіл коштів місцевого бюджету на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання вулиць і доріг є територіальна громада в особі Запорізької міської ради, саме тому під органом місцевого самоврядування, у віданні якого знаходиться вулично-шляхова мережа, в контексті Закону слід розуміти Запорізьку міську раду, а не інший виконавчий орган ради.

За змістом частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18, від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17.

Колегія суддів не заперечує преюдиційності фактів, встановлених рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2022, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 12.04.2023 у справі № 332/1102/22, проте зауважує, що під час розгляду справи № 332/1102/22 суди аналізували встановлені обставини у справі, здійснюючи їх правову оцінку в контексті вирішення питання щодо належності відповідача КП «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів». Тому висновок, викладений у цих судових рішеннях, що Районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району доручала відповідним підприємствам, зокрема, КП «ЕЛУАШ» здійснювати певну діяльність на конкретній закріпленій за підприємством території, та безпосередньо районна адміністрація залишалась органом місцевого самоврядування, на балансі якого знаходились дороги у Заводському районі, не є безперечним підтвердженням факту належності відповідача - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району в цій справі.

Зазначене не суперечить висновку суду першої інстанції, що єдиним органом місцевого самоврядування на території м. Запоріжжя, який одночасно є власником вулиць і доріг міста та уповноваженим здійснювати розподіл коштів місцевого бюджету на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання вулиць і доріг є територіальна громада в особі Запорізької міської ради.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд не приймає.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що на момент ДТП транспортний засіб марки Mitsubishi Lancer державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , не належав йому на праві власності, про що він сам зазначив у позовній заяві, але суд першої інстанції не перевіряв наявність його права вимоги на відшкодування шкоди, завданої цьому автомобілю у ДТП, що сталась 13.01.2022, та не вирішував питання чи є ОСОБА_1 належним позивачем у цій справі.

Висновки щодо визначення належного позивача викладені в постанові КЦС ВС від 25.10.2022 у справі № 607/14378/21:

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений га своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦІІК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Не підлягає судовому захисту також і похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалої), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва постраждалого, у цьому разі, боржника. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Водночас Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по сулі спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18 від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

Таким чином, можливо дійти до висновку, що якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому в задоволенні позову.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18, від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17.

Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, суд надав належну оцінку доводам відповідача, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2025 року без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 02 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: