Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5901/22 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 65 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Талько О.Б

суддів Коломієць О.С., Шевчук А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №296/5901/22 за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги із централізованого опалення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О. С.,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що квартира АДРЕСА_1 , забезпечується послугами централізованого опалення, постачання теплової енергії, які надає КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, споживачем є ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Опалювальна площа вказаної квартири становить 60,90 кв.м. Із виписки за особовим рахунком вбачається, що за період з 01.10.2009 року по 01.08.2022 року відповідачка не у повному обсязі сплачує за надані послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 45 990,05 грн.

Таким чином, просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги із централізованого опалення у розмірі 45 990,05 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за надані послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії у розмірі 45 990 грн 05 коп та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що не приймала участі в розгляді цивільної справи № 296/5901/22 з поважних і з незалежних від неї причин, тому що не отримувала судової повістки про виклик в судове засідання, а отже, була позбавлена можливості отримати правничу допомогу від Центру безоплатної правової допомоги як особа з інвалідністю 2-ї групи внаслідок онкологічного захворювання, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААВ № 722685 та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 .

Підкреслює, що була відсутня за адресою своєї реєстрації у зв`язку із проживанням з березня місяця 2022 року як біженки від війни за межами України на території держав Європейського Союзу по цей час, що підтверджується письмовими доказами: дозволом на тимчасове проживання від 13 березня 2022 року у Французькій Республіці як особи, що отримує тимчасовий захист, та посвідкою на проживання серії НОМЕР_2 у Великій Британії як особи, що отримує тимчасовий захист до 31 грудня 2024 року.

Тому ухвалення рішення відбулося в порушення вимог процесуального закону.

Вважає недостовірним твердження суду про нібито визнання нею позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази про визнання нею позову.

Зауважує, що, незважаючи на наявність у неї інвалідності з 2017 року, вона частково оплачувала рахунки КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, відтак її борг ніяк не може складати майже 46000 грн. Натомість, судом не встановлено обставини справи і не з`ясований розмір дійсної заборгованості станом на дату ухвалення рішення, яка б підлягала стягненню з неї.

Заявляє про застосування строку позовної давності, оскільки вважає, що позовні вимоги КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заявлено за межами строків позовної давності та відповідно не можуть бути задоволені згідно з положеннями ст. 267 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради просить апеляційну скаргу задовольнити частково, а саме в частині стягнення з відповідачки витрат на оплату судового збору, та вирішити питання компенсації позивачу таких витрат за рахунок державного бюджету, у решті рішення залишити без змін.

Зокрема, зазначає, що тимчасова відсутність споживача послуг централізованого опалення, постачання теплової енергії в квартирі, де надаються такі послуги, не є підставою для звільнення від оплати таких послуг. Строк позовної давності за даними позовними вимогами було продовжено на строк дії карантину, тому заборгованість за період з 12.03.2017 року по 01.09.2022 року підлягає до стягнення в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та є власником даної квартири, про що свідчить довідка про склад сім`ї від 05.09.2022 року.

27.06.2020 ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, серії НОМЕР_3 .

Пенсійне посвідченням серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 , свідчить про наявність у неї 2 групи інвалідності.

13 березня 2022 року ОСОБА_1 надано дозвіл на тимчасове проживання у Французькій Республіці як особі, що отримує тимчасовий захист.

Посвідка на проживаннясерії НОМЕР_2 , видана Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_1 , дійсна до 31.12.2024 року.

Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

У відповідності до п.1ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з наступними змінами і доповненнями, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків. Згідно п.7 зазначених Правил, затверджених постановою КМУ від 24.01.2006р., власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суд, ухвалюючи судове рішення у справі на підставі розрахунку, наданого позивачем, не звернув уваги на те, що в розрахунку відсутня вказівка на призначення платежів, здійснених відповідачкою; не дослідив квитанцій на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і, в разі здійснення боржником чергового платежу, того, чи не свідчить така дія про визнання ним лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) його частин.

Без оцінки судом першої інстанції вказаних доказів ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що до вимог про стягнення заборгованості за послуги із централізованого опалення у розмірі 24986,88 грн за період з жовтня 2009 року по серпень 2022 року включно має бути застосовано наслідки пропуску строку позовної давності. Натомість позовні вимоги слід задовольнити лише в межах встановленого трирічного строку, а саме з вересня 2019 року по вересень 2022 року.

Отже, стягненню з відповідачки підлягає 21003, 17 грн заборгованості за послуги із централізованого опалення.

Відповідно до частин 1, 2 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, зокрема, особи з інвалідністю II групи

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.88 ЦПКУкраїни. Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів (ч.2 цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи, вона звільнена від сплати судового збору.

З огляду на ту обставину, що позовні вимоги задоволено частково ( на 45,66 %), розмір судового збору, який необхідно компенсувати позивачеві за рахунок держави, становить 1036 грн. 48 коп. ( 2270 грн. х 45,66 %).

Отже, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення,- про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за надані послуги із централізованого опалення, постачання теплової енергії у розмірі 21003, 17 грн.

Компенсувати Комунальному підприємству "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1036 грн. 48 коп., за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Головуючий Судді