Справа № 930/553/25
Провадження № 2/930/499/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2025 року м. Немирів

Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді - Науменка С.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Андрущак Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Немирові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Немирівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , жителька с. Рубань Вінницького (колишнього Немирівського) району Вінницької області про що 28 березня 2023 року виконавчим комітетом Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 , вчасно у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

За життя його мати 02.04.2013 склала заповіт, посвідчений секретарем Рубанської сільської ради Немирівського району Вінницької області, згідно якого заповіла йому все належне їй на день смерті майно.

Після смерті ОСОБА_2 , на підставі ст. 1220, 1223 ЦК України, відкрилася спадщина на усе належне їй на день смерті майно у тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Вінницького району Вінницької області 20.11.2023 видано йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку належну його покійній матері ОСОБА_2 .

Під час звернення до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , нотаріус відмовив в оформленні спадщини на будинок оскільки вказаний будинок відноситься до категорії колгоспних і нотаріус не наділений повноваженнями визначення часток учасників колгоспного двору.

У зв`язку з вказаними обставинами нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та рекомендовано звернутися до суду

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до виписки з по господарської книги № 164 від 24 вересня 2024 року головою колгоспного двору була його мати ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне.

ОСОБА_1 , являється єдиним спадкоємцем за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок № НОМЕР_2 від 31 березня 1994 року.

В зв`язку з цим позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , не з`явився надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити.

Представник відповідача Немирівської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника Немирівської міської ради. Рішення просять винести на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки. Що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 , являється єдиним спадкоємцем за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок № 226 від 31 березня 1994 року.

Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року), колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України Про власність, кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Отже, житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспних дворів належав на праві спільної сумісної власності в рівних частках голові і членам колгоспного двору.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Враховуючи вищевикладене та за відсутності іншого, крім судового, шляху для відновлення порушених прав позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216-1217, 1220, 1233-1235, 1269 ЦК України, ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), ст.ст. 12, 80, 81, 82, 200, 211, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 виданий 05.05.1996 року Немирівським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку передбаченому ст.ст. 351-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Немирівського

районного суду: С.М.Науменко