П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Миколаїв

справа №2-577/11

провадження №22-ц/812/658/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Коломієць В. В., Серебрякової Т. В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О. М.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Інгульського (раніш Ленінського) районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2025 року, постановлену о 14 год 56 хв під головуванням судді Кокорєва В. В. у приміщенні суду у м.Миколаєві, за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог

У січні 2025 року ОСОБА_1 подав до суду зазначену заяву, яку обґрунтовував наступним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2011 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором №08/08/2006/840К-392 від 14 серпня 2006 року у сумі 23 907,10 доларів США, що еквівалентно 190 539,59 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом у сумі 18 125,95 доларів США, що еквівалентно 144 463,82 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 3810,70 доларів США, що еквівалентно 30 371,28 грн, пені у сумі 54,53 доларів США, що еквівалентно 434, 60 грн, комісії у сумі 1915,92 доларів США, що еквівалентно 15 269,88 грн.

Заявник вказував, що стягувач звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа 04 серпня 2011 року.

Судове рішення, на підставі якого мав бути виданий виконавчий документ, набрало законної сили 22 грудня 2011 року після апеляційного оскарження.

ОСОБА_1 зазначав, що виконавчий лист у цій справі було видано лише 19 червня 2014 року та отримано представником позивача 02 липня 2014 року. Пред`явлено його до виконання було до Ленінського ВДВС м.Миколаєва у серпні 2014 року.

Заявник наполягав на тому, що виконавчий лист у цій справі є таким, що не підлягає виконанню, бо його було видано після закінчення строку пред`явлення його до виконання, який становив один рік. У виконавчому листі строк пред`явлення його до виконання був помилково зазначений тривалістю три роки. Питання про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання судом не вирішувалося.

Спираючись на зазначену аргументацію, ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №2-577/2011 від 19 червня 2014 року, виданий щодо боржника ОСОБА_1 .

Позиція стягувача у суді першої інстанції

ТОВ «Дніпрофінансгруп» проти задоволення заяви ОСОБА_1 заперечувало, зазначаючи про те, що питання пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання вже досліджувалося судом першої та апеляційної інстанції під час розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. За такого заявлені ОСОБА_1 вимоги є безпідставними.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» стягнуто судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн.

Постановляючи таке судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що вирішення питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є передчасним. Заявнику роз`яснено право подати до суду заяву про виправлення помилки у виконавчому листі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його заяви.

Обґрунтовуючи свою скаргу, ОСОБА_1 вказував на те, що суд першої інстанції неправильно оцінив наявні у справі докази, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Доводи інших учасників справи

Стягувачем ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2011 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором №08/08/2006/840К-392 від 14 серпня 2006 року у сумі 23 907,10 доларів США, що еквівалентно 190 539,59 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом у сумі 18 125,95 доларів США, що еквівалентно 144 463,82 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 3810,70 доларів США, що еквівалентно 30 371,28 грн, пені у сумі 54,53 доларів США, що еквівалентно 434, 60 грн, комісії у сумі 1915,92 доларів США, що еквівалентно 15 269,88 грн. Розподілено судові витрати.

04 серпня 2011 року представник ПАТ «Комерційний банк «Надра» Філіппова Т. М. звернулася до суду із заявою про видачу виконавчого листа у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 грудня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2011 року залишено без змін.

24 грудня 2011 року представник Банку отримав копію судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повторно судові рішення представник Банку отримав 15 квітня 2014 року.

Виконавчий лист представником Банка отримано 02 липня 2014 року.

Зі змісту виконавчого листа №1 вбачається, що його було видано Ленінським районним судом м. Миколаєва 19 червня 2014 року щодо боржника ОСОБА_1 , про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором №08/08/2006/840К-392 від 14 серпня 2006 року у сумі 23 907,10 доларів США, що еквівалентно 190 539,59 грн та судових витрат у сумі по 512,93 грн з кожного. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання три роки (т.1 а.с.196).

Вказаний виконавчий лист було пред`явлено до виконання до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції 27 серпня 2014 року.

28 серпня 2014 року державним виконавцем вказаного відділу державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження №44533175.

ОСОБА_1 оскаржував цю постанову державного виконавця, посилаючись на пропуск стягувачем річного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Однак його скарга була залишена без задоволення ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 20 жовтня 2014 року, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 04 грудня 2014 року.

Суди вважали, що державний виконавець діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на суд покладено обов`язок зазначати у виконавчому документі строк його пред`явлення до виконання, державний виконавець відповідно до наданих йому законом прав перевіряє ці строки в межах строків, визначених у виконавчому документі. Закон України «Про виконавче провадження» визначає для державного виконавця порядок обрахування строків пред`явлення виконавчих документів до виконання та не наділяє державного виконавця правом внесення змін до будь-якого виконавчого документа.

21 липня 2020 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» уклали договір №GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 24 вересня 2021 року замінено стягувача з ПАТ «Комерційний банк «Надра» на ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

З досліджених доказів вбачається, що рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором №08/08/2006/840К-392 від 14 серпня 2006 року у сумі 23 907,10 доларів США набрало законної сили 22 грудня 2011 року.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з положеннями пункту 1 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються, зокрема, для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Таким чином, згідно з законодавством, чинним на момент набрання законної сили рішенням про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вищевказаної суми спірний виконавчий лист міг бути пред`явлений до виконання з 23 грудня 2011 року до 23 грудня 2012 року.

Помилка у спірному виконавчому листі щодо строку пред`явлення його до виконання не має правового значення для розгляду даної справи, оскільки така помилка не впливає на строк пред`явлення до виконання відповідного виконавчого документу, який визначений законом.

ПАТ «Комерційний банк «Надра» був учасником справи, є юридичною особою та мав штат кваліфікованих працівників, у зв`язку із чим останньому було відомо про указані вимоги чинного на той час законодавства.

Докази свідчать, що вперше виконавче провадження за спірним виконавчим документом було відкрите на підставі заяви стягувача, поданої 27 серпня 2014 року.

Тобто, банк як стягувач мав право на подання виконавчого листа до виконання до 23 грудня 2012 року, однак таке право не реалізував і пред`явив до виконання указаний виконавчий документ із пропуском визначеного законом строку.

Згідно з вимогами статті 432 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання заяви, що розглядається) суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Заявник як на підставу для задоволення заяви в даній справі посилався на те, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання після закінчення строків пред`явлення його до виконання.

Законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині другій статті 432 ЦПК України, на яку посилався заявник у даній справі.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

У постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц та від 19 січня 2023 року у справі №824/2/22 зазначено, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для визнання спірного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, бо рішення про стягнення боргу з заявника та поручителя набрало законної сили 22 грудня 2011 року, а тому виконавчий лист на виконання такого рішення щодо ОСОБА_1 мав бути пред`явлений до виконання за вимогами чинного на той час законодавства до 23 грудня 2012 року, пред`явлений він був 27 серпня 2014 року, тобто з пропуском указаного строку для пред`явлення його до виконання.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, у зв`язку з чим припустився помилки при ухваленні судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення заяви заявника.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Інгульського (раніш Ленінського) районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №1, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва 19 червня 2014 року щодо боржника ОСОБА_1 , про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором №08/08/2006/840К-392 від 14 серпня 2006 року у сумі 23 907,10 доларів США, що еквівалентно 190 539,59 грн та судових витрат у сумі 512,93 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді В. В. Коломієць

Т. В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 08 травня 2025 року.