Справа № 940/448/23
Провадження № 4-с/364/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення скарги без розгляду

30.04.2025 суддя Володарського районного суду Київської області Макаренко Л. А., ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), на постанову про закінчення виконавчого провадження від 14.03.2025 та бездіяльність старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковтун Владислави-Марії Сергіївни у виконавчому провадженні від 16.08.2024 № 75371998,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 07.04.2025 надійшла зазначена скарга ОСОБА_1 напостанову про закінчення виконавчого провадження від 14.03.2025 та бездіяльність старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковтун Владислави-Марії Сергіївни у виконавчому провадженні від 16.08.2024 № 75371998.

Після задоволення заяви про відвід судді Ткаченка О.В. (ухвала від 28.04.2025, том 3 а.с. 33-36) справу відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025 передано для розгляду у провадження судді Макаренко Л.А.

Під час ознайомлення із зазначеною скаргою та доданими до неї матеріалами судом встановлено, що її подано з порушенням встановленого статтею 449 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) строку з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту скарги, її подано на постанову про закінчення виконавчого провадження № 75371998, винесену старшим державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковтун Владиславою-Марією Сергіївною 14.03.2025 (том 1 а.с. 2, 23).

Скарга була подана до суду 07.04.2025 (том 1, а.с. 1), підписана Заявницею 03.04.2025 (том 1, а.с. 26), у цей же день здана на пошту для відправлення, що підтверджується даними офіційного вебсайту АТ «Укрпошта» згідно з відстеженням за номером відправлення (том 1, а.с. 114). Як стверджує Заявниця, «Копію оскаржуваної Постанови ОСОБА_1 отримала 25 березня 2025 р.» (том 1, а.с. 3).

Разом з тим, як встановлено судом за матеріалами, наявними у справі № 940/448/23 (провадження № 4-с/364/1/25), до Володарського районного суду Київської області Заявницею подавалась вже аналогічна скарга на ту саму постанову державного виконавця від 14.03.2025; така скарга була подана до суду 26.03.2025, а підписана 24.03.2025 (том 3, а.с. 43, 64). У цей же день 24.03.2025 скарга подана на пошту для відправлення, що підтверджено номером відправлення, зазначеним на конверті (том 3, а.с. 65), та відстеженням направлення за цим номером на офіційному вебсайті АТ «Укрпошта» (том 3, а.с. 66-67).

Надалі ухвалою суду від 01.04.2025 первісно подану скаргу повернуто без розгляду на підставі частини п`ятої статті 448 ЦПК України як таку, що подана без додержання вимог, встановлених цієї статтею (том 3, а.с. 69-71), у цей же день копію ухвали направлено Заявниці (том 3, а.с. 68).

Отже, Заявниця була обізнана про оскаржувану постанову державного виконавця від 14.03.2025 раніше за 24.03.2025, коли нею вже було направлено до суду первісну скаргу, а відтак подання скарги 03.04.2025 (дата підписання другої скарги) свідчить про пропуск Заявницею передбаченого законом десятиденного строку звернення зі скаргою.

При цьому суд звертає увагу на те, що у другій скарзі Заявниця не інформує суд про те, що нею вже подавалась аналогічна скарга до суду, а так само не подає до суду клопотання про поновлення пропущеного строку з викладом поважних причин його пропуску (ані в самій скарзі, ані окремим документом, том 1, а.с. 23-26) як це прямо передбачено частиною другою статті 449 ЦПК України, тим самим приховуючи від суду інформацію щодо подання нею вперше аналогічної скарги та щодо своєї обізнаності про оскаржувану постанову раніше за 24-25.03.2025.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод (зокрема, постанова Верховного Суду від 04.11.2022 у справі № 761/38464/20).

Отже, як видно з наведеної норми, строк звернення до суду зі скарго на рішення, дії чи бездіяльність виконавця обчислюється не з дати отримання оскаржуваного рішення, а від дня, коли «особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи».

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави виснувати про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Щоб переконатись, що особа могла і повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод, інтересів), суд повинен установити обставини, які б беззаперечно свідчили, що обізнаність особи була ймовірною, а ступінь ймовірності є високим і достатнім для висновку, що строк звернення до суду особа пропустила з поважних причин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2024 у справі № 990/236/24).

Висновки щодо презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні є сталими та послідовними у судовій практиці (зокрема, постанови Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 910/7221/17, від 12.01.2021 у справі № 910/8794/17, від 12.10.2021 у справі № 918/333/13-г).

Згідно з частиною другою статті 449 ЦПК України пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

Отже, як видно з наведеної норми, суд може вирішити питання про поновлення строку звернення зі скаргою виключно на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, та не може вирішуватися за власною ініціативою суду (статті 12, 13 ЦПК України).

Доведення факту, що сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася своєчасно до суду за його захистом недостатньо для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду. Для поновлення строку звернення до суду заявнику потрібно довести наявність об`єктивних обставин, які свідчать про те, що заявник не знав та і не міг дізнатись про порушення своїх прав (постанова Верховного Суду від 04.11.2022 у справі № 761/38464/20).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Аналогічно частина друга статті 449 ЦПК України передбачає, що у разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 466/948/19 зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Вирішення питання стосовно поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (зокрема, рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

Правила регулювання строків для подання скарги мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2024 у справі № 990/236/24).

Як зазначав Верховний Суд, зокрема, у постанові від 14.03.2023 у справі № 160/26351/21, юридична природа строків (термінів) полягає у тому, що вони є фундаментальною правовою категорією, оскільки визначають певні моменти, періоди, з настанням та закінченням яких пов`язані конкретні юридичні наслідки; мають вагоме практичне значення, що полягає у забезпеченні реалізації принципів правової визначеності та рівності учасників, їх дисциплінованості; виступають гарантією своєчасного судового захисту прав та інтересів осіб. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Європейський суд з прав людини 20.09.2022 ухвалив рішення у справі «Завалій та інші проти України», в якому з огляду на свою практику у справах «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, від 03.04.2008) та «Устименко проти України» (заява № 32053/13, від 29.10.2015) констатував порушення Україною пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у зв`язку з порушенням принципу юридичної визначеності. Так, ЄСПЛ вказав на те, що суди, порушуючи принцип юридичної визначеності, приймали до розгляду за відсутності достатніх підстав і задовольняли скарги, подані поза межами встановленого законодавством десятиденного строку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2023 у справі № 643/5369/16 зроблено висновок про те, що безпідставне поновлення пропущеного процесуального строку порушує принцип юридичної визначеності.

Крім того, щодо неповідомлення Заявницею інформації про подання нею аналогічної скарги до суду раніше за дату, зазначену у даній скарзі як день, коли Заявниця дізналася про оскаржувану постанову, суд вважає необхідним зазначити таке.

Відповідно до вимог частини другою статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах звертався до доктрини «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини «venire contra factum proprium» знаходиться принцип добросовісності (зокрема, постанови Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі № 390/34/17, від 07.08.2019 р. у справі № 496/1561/16-ц).

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Добросовісністю є певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (зокрема, постанова Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 449/1154/14).

Зважаючи на усе викладене вище та враховуючи, що ОСОБА_1 подано скаргу нарішення та бездіяльність державного виконавця з пропуском передбаченого законом десятиденного строку, беручи до уваги встановлення судом обізнаності Заявниці про винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови раніше, ніж зазначено в нею скарзі, оскільки раніше аналогічна скарга нею до суду вже подавалась, а також з огляду на відсутність клопотання Заявниці про поновлення пропущеного строку із зазначенням поважності причин пропуску строку та відсутність у суду повноважень на вирішення цього питання за власною ініціативою, тому суд дійшов до висновку, що скарга має бути залишена без розгляду на підставі частини другої статті 449 ЦПК України.

Керуючись статтями 2-4, 12, 13, 258-260, 351-355, 447-449 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову про закінчення виконавчого провадження від 14.03.2025 та бездіяльність старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковтун Владислави-Марії Сергіївни у виконавчому провадженні від 16.08.2024 № 75371998 залишити без розгляду.

Копії цієї ухвали суду направити учасникам справи.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. А. Макаренко