Номер провадження: 22-ц/813/2872/25
Справа № 523/5830/23
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

02.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кострицького В.В. (суддя доповідач), Назарової М.В., Лозко Ю.П., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у цивільній справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 28 листопада 2023 року

за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

встановив:

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 28 листопада 2023 року позовні вимоги за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором було задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням 29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася через суд першої інстанції з апеляційною скаргою.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.11.2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Апеляційним судом неодноразово направлялось на адресу ОСОБА_1 копію вищевказаної ухвали, але ж рекомендовані поштові повідомлення повертались до Одеського апеляційного суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

27 березня 2025 року на адресу Одеського апеляційного суду від адвоката Споришева Максима Олексійовича надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до якої просив поновити строк та відкрити провадження у справі.

В обґрунтування якої зазначав, що про судове засідання відповідачі належним чином не сповіщались, позов з додатками не отримували, а тому ОСОБА_1 була позбавлена права на захист, про повний текст оскаржуваного рішення дізнались лише 23 березня 2025 року за допомогою ЄДРСР, так як остання перебувала за кордоном.

Апеляційне провадження по даній справі не може бути відкрите з наступних підстав.

Виходячи з матеріалів апеляційної скарги, судом встановлено, що скаржником не обґрунтовано належним чином клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

При цьому, в своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (рішення у справі «Рябих проти Росії»). Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Європейський Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення.

У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Апеляційний суд зазначає, що з метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

З інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржуване судове рішення ухвалено 28 листопада 2024 року, повний текст складено 01.12.2023 року, до ЄДРСР надіслана судом: 01.12.2023, зареєстровано: 01.12.2023, забезпечено надання загального доступу: 04.12.2023

Апеляційна скарга подана 29 жовтня 2024 року. Отже, апеляційна скарга подана з пропуском строку, встановленого ст. 354 ЦПК України.

Заява про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтована тим, що про судове засідання відповідачі належним чином не сповіщались, позов з додатками не отримували, а тому ОСОБА_1 була позбавлена права на захист, про повний текст оскаржуваного рішення дізнались лише 23 березня 2025 року за допомогою ЄДРСР, так як остання перебувала за кордоном.

Наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2024 року не обґрунтовані належними та допустимими доказами, а саме не надано обґрунтування неможливості ОСОБА_1 звернутися у встановлені строки ст. 354 ЦПК України, так як з моменту винесення оскаржуваного рішення до моменту подання апеляційної скарги минуло десять місяців та двадцять вісім днів, при цьому, що необґрунтовано неможливості звернення ОСОБА_3 права на звернення за правовою допомогою до адвоката Споришева М.О., який вже представляв інтереси ОСОБА_2 (відповідача №1 у справі), то скаргу слід повторно залишити без руху та надати скаржнику строк для подання належних та обґрунтованих доказів, щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, зазначені процесуальним законом.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Правом особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S. A. v. Spain) заява N 11681/85).

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. При цьому, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Згідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без руху та надати додатковий строк на усунення недоліків, а саме для надання належних та допустимих доказів в обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2023 року, так як надані докази до заяви про усунення недоліків не можуть бути визнані повними та об`єктивними, через значне пропущення скаржником строку на апеляційне оскарження рішення і звернення з апеляційною скаргою лише через чотири місяці.

Відповідно до вимог ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, тобто скарга залишається без руху, про що повідомляється апелянт і йому надається строк для усунення недоліків. За таких обставин апеляційна скарга залишається без руху із наданням строку для усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185, ст. 354, ч. 2, 3 ст. 357 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 28 листопада 2023 року за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором повторно залишити без руху, запропонувавши скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, зазначені в тексті ухвали, протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити ОСОБА_1 якщо вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, то буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький