Справа № 136/2395/24
Провадження № 22-ц/801/874/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 рокуСправа № 136/2395/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»

на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року у цивільній за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Рішення ухвалив суддя Кривенко Д. Т.

Рішення ухвалено без повідомлення сторін у м. Липовець,

Повний текст судового рішення складено 10 лютого 2025 року,

Встановив:

У грудні 2024 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 35 000,00 грн. та судовий збір 2422,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 червня 2023 року між позивачем та відповідачем укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1224-9159, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону відповідача.

За кредитним договором відповідачу надано кредит в розмірі 7000,00 грн. на умовах строковості, звітності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування в порядку та на умовах визначених договором. Відповідач належним чином не виконував зобов`язань за договором, тому станом на 05 грудня 2024 року виникла заборгованість в розмірі 69 265,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 7000,00 грн. та по процентам в розмірі 62 265,00 грн.

Оскільки, відповідач добровільно зобов`язання не виконує, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути меншу суму, а саме 35 000,00 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 7000,00 грн. та по процентам в розмірі 28 000,00 грн., вказуючи про прийняття ним рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності до споживачів.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року у задоволенні позову ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що не погоджується з рішенням суду, оскільки воно є необґрунтованим та таким, що винесено з порушенням норм матеріального права, суперечить чинному законодавству і підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що відповідач підписав кредитний договір № 1224-9159 від 19 червня 2023 року відповідно до розділу 12 договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором A8413, а ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» засвідчило кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу. На підтвердження укладання кредитного договору № 1224-9159 від 19 червня 2023 року відповідачем з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», до суду надано електронний доказ в паперовій формі (роздруківка тексту кредитного договору), підписаний одноразовим ідентифікатором «A8413».

Позивач зазначає, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до ліцензії виданої ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Таким чином, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Тому, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», що є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ стосовно рахунку ОСОБА_1 в тому числі виписки по рахунку є неможливим.

Як вбачається із змісту кредитного договору, в ньому зазначено номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, НОМЕР_1 . На підтвердження перерахування відповідачу коштів, до суду надано довідку про перерахування суми кредиту №т1224-9159 від 19 червня 2023 року, а також лист (довідку) АТ КБ «Приватбанк», які містять номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, НОМЕР_1 . Таким чином, перерахування кредитних коштів відбувалось на картковий рахунок вказаний ОСОБА_1 під час заповнення заявки.

Лист (довідка) про перерахування коштів від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо видачі кредиту ОСОБА_1 за договором № 1224-9159 від 19 червня 2023 року та довідка про перерахування суми кредиту № 1224-9159 від 19 червня 2023 року є достовірними і належними доказами перерахування відповідачу коштів у сумі 7000,00 грн.

При цьому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розрахунок заборгованості є неналежним та недостатнім, оскільки з розрахунку вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, залишок нарахованих не погашених відсотків відповідачем.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції належним чином обставини справи не встановив, не дослідив матеріали справи, що вбачається з описової частини рішення суду, у зв`язку з чим дослідження обставин на які посилається позивач здійснюється судом апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 19 червня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір № 1224-9159 про відкриття кредитної лінії. Як вбачається з договору, позикодавець зобов`язується на умовах та на строк, визначений договором, надати позичальнику грошові кошти в сумі 7000,00 грн. на 300 календарних днів, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Даний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом (а. с. 8-13).

Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту сторони погодили всі умови споживчого кредиту до укладення договору про споживчий кредит. Паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом (а. с. 21-22 на звороті).

Згідно з копією таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1224-9159, відповідно до Методики Національного банку України, строк кредитування з 19 червня 2023 року по 13 квітня 2024 року, сума кредиту за договором 7000,00 грн., чиста сума платежу/сума платежу за розрахунковий період 70 000,00 грн., проценти за користування кредитом 63 000,00 грн., реальна річна процентна ставка 572 46 %. Таблиця обчислення підписана ОСОБА_1 електронним підписом (а. с. 23-23 на звороті).

Відповідно до копії довідки про перерахування суми кредиту за договором № 1224-9159 від 19 червня 2023 року, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через АТ КБ «ПриватБанк», здійснило перерахунок коштів на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в сумі 7000,00 грн. (а. с. 31).

Листом АТ КБ «Приватбанк», також підтверджується факт перерахування коштів у сумі 7000,00 грн. на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (а. с. 24-30).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 1224-9159 від 19 червня 2023 року, станом на 05 грудня 2024 року загальна сума заборгованості складає 69 265,00 грн., яка складається з основного боргу в сумі 7000,00 грн. і залишку нарахованих та не погашених відсотків в сумі 62 265,00 грн. (а. с. 32-35).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів з яких можливо було б встановити наявність чи відсутність зобов`язань відповідача перед позивачем, згідно договору № 1224-9159 від 19 червня 2023 року суду не надано. Суд вважав, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача не може бути прийнятий судом, як доказ існування заборгованості перед позивачем, оскільки цей розрахунок не є первинними документом, він не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04 липня 2018 року. Тому, оцінивши подані позивачем докази, суд вважав їх недостатніми, оскільки вони не підтверджують заборгованість відповідача.

Апеляційний суд категорично не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Із матеріалів справи вбачається, що договір № 1224-9159 від 19 червня 2023 року про відкриття кредитної лінії укладено між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua).(а. с. 8-13). Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор «А8413» для підписання кредитного договору № 1224-9159 від 19 червня 2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту (а. с. 8-22).

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі.

При цьому, апеляційний суд вважає спроможними доводи апеляційної скарги про те, що позивачем достовірними і належними доказами доведено перерахування відповідачу коштів у сумі 7000,00 грн.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц).

Позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», з урахуванням перерахування коштів на банківську карту № НОМЕР_1 банком-емітентом, якої є АТ КБ «Приватбанк», не володіє та не може володіти первинними бухгалтерськими документами, оскільки товариство не є банком, а перерахування коштів здійснювалось з використанням оператора послуг платіжної інфраструктури, який і займався перерахуванням коштів.

На підтвердження факту одержання відповідачем коштів згідно кредитного договору № 1224-9159 від 19 червня 2023 року позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надало: довідку про перерахування суми кредиту №1224-9159 від 19 червня 2023 року у сумі 7000,00 грн. через платіжну систему LiqPay, платіж № ; довідку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay у тому числі за договором № 1224-9159 у сумі 7000,00грн. (а. с. 24-30).

Крім того, відповідно до основних засад цивільного судочинства - змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач.

Як зазначив Верховний Суд, Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 222/1402/16).

Із матеріалів справи вбачається, що своїм процесуальним правом на спростування доводів позовної заяви ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відповідач ОСОБА_1 не скористався, хоча ухвала про відкриття провадження та призначення справи до розгляду з копією позовної заяви була одержана ним 17 січня 2025 року, тобто майже за місяць до ухвалення оскаржуваного рішення, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 53).

Разом з тим, факт отримання грошових коштів за кредитним договором № 1224-9159 від 19 червня 2023 року, відповідачем ОСОБА_1 не спростовувався, виписки по його особовому рахунку, доступ до якого він має, як клієнт банку-емітенту банківської карти АТ КБ «Приватбанк», чи довідки про відсутність у нього банківської карти № НОМЕР_1 на момент укладення договору та здійснення перерахування коштів відповідач не надав.

Апеляційний суд вважає, що факт одержання ОСОБА_1 коштів за кредитним договором № 1224-9159 від 19 червня 2023 року є доведеним.

Згідно з пунктами 4.1.-4.12. договору сторони узгодили загальний розмір кредиту 7000 грн., строк дії кредиту 300 календарних днів. Відповідно до п. 4.8. базовий період складає 21 день. Згідно п.п. 4.10., 10.1. стандартна процентна ставка становить 3% в день, а пільгова/знижена процента ставка 2,5% в день.

Аналогічні відомості щодо умов кредитування зазначені в паспорті споживчого кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1224-9159 від 19 червня 2023 року, станом на 05 грудня 2024 року, відображено інформацію стосовно загальної кількості днів користування ставкою 2,50 %, загальної кількості днів користування ставкою 3,0 %, основного боргу, залишку відсотків, залишку комісій, залишку штрафів.

Із розрахунку заборгованості також вбачається, що з 19 червня 2023 року по 09 липня 2023 року нарахування процентів відбувалось відповідно до п.10.1. договору за пільговою ставкою, яка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом протягом перших 21 (двадцяти одного) календарного дня першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника спробувати скористатися послугами кредитодавця.

З 10 липня 2023 року по 13 квітня 2024 року нарахування процентів відбувалось за стандартною процентною ставкою, яка становить 3,00 % у відповідності до п.4.6. кредитного договору, у зв`язку з наявністю простроченої заборгованості, оскільки відповідачем не було внесено жодного платежу на погашення заборгованості.

Після закінчення строку кредитування, а саме після 13 квітня 2024 року нарахування процентів за користування кредитом було зупинено, що також відображено у розрахунку заборгованості.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розрахунок заборгованості є неналежним та недостатнім, оскільки з розрахунку вбачається, що він є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, залишок нарахованих не погашених відсотків відповідачем.

Апеляційний суд вважає, що позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 1224-9159 від 19 червня 2023 року, а висновки суду першої інстанції повністю спростовуються матеріалами справи.

За тих обставин, що кредитні кошти використовувались відповідачем, з умовами щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами він погодився, проте фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку позивачу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відповідач не повернув, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Частинами 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» при подачі позову сплачено 2422,40 грн. судового збору, що підтверджено платіжною інструкцією № 43634 від 16 грудня 2024 року (а. с. 1), а при поданні апеляційної скарги ним сплачено судовий збір у сумі 3633,60 грн., про що свідчить платіжна інструкція № 65025 від 26 лютого 2025 року (а. с. 79).

За таких обставин, з урахуванням того, що позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн. та за подання апеляційної скарги у сумі 3633,60 грн., усього 6056,00 грн.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 1224-9159 від 19 червня 2023 року в сумі 35 000,00 грн., яка складається із: 7000,00 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту; 28 000,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальній сумі 6056,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник