ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3799/25 Справа № 215/3328/24 Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

секретар судового засідання - Лідовська А.А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року, яке ухвалено суддею Камбул М.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 11 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування своєї позовної заяви зазначає наступне.

17 серпня 2013 року Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області відповідно до актового запису № 250 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачкою і збереження родини стали неможливими, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання укладеного шлюбу.

Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з відповідачем.

Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з січня 2024 року.

Позивач посилається на те, що у них з відповідачкою відсутні спільні інтереси з дружиною, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, наразі проживають окремо, спільного господарства не ведуть, фактично на теперішній час шлюбно-сімейні відносини між ними припинено, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу з ОСОБА_2 вважає неможливим.

Питання майнового характеру та щодо визначення місця проживання дітей між сторонами відсутні.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 17 серпня 2013 року Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 250 розірвано. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Богославський Андрій Сергійович, звернулась до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в які просить рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 20254 року скасувати.

Вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідачка зазначає, що в судовому засіданні участі не приймала, щодо позову про розірвання шлюбу та винесення рішення про його задоволення повідомлена не була. Про оскаржуване рішення суду першої інстанції дізналась лише 25 грудня 2024 року, коли засобами поштового зв`язку отримала його копію.

Відповідачка наполягає на тому, що їй не було відомо про існування позову щодо розірвання шлюбу між нею та позивачем.

Зазначає що між нею та позивачем не виникало розмов про припинення шлюбних відносин, натомість у розмовах планували народження третьої дитини.

Відповідачка заперечує щодо доводів апелянта про те, що між ними припинені шлюбні відносини з січня 2024 року, оскільки стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження цього.

Також посилається на те, що матеріали справи містять відомості з Реєстру Криворізької міської територіальної громади щодо місця реєстрації відповідачки, але попри це, судом першої інстанції було розміщено оголошення про виклик особи, що саме по собі вже є порушенням норм процесуального права.

В позовній заяві міститься номер телефону відповідачки, але матеріали справи не містять доказів направлення смс повідомлень, що передбачено ЦПК України та діючою інструкцією з діловодства у судах.

Зазначає той факт, що платником судового збору за подання позову про розірвання шлюбу є третя особа ОСОБА_5 .

Відповідачка ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що відповідно до матеріалів справи (а.с. 29) до суду представником ОСОБА_6 від імені та в інтересах відповідачки було подано клопотання про зупинення провадження, до якого додано копію Сповіщення сім`ї № 14173/11535 від 14.09.2024 Міністерства оборони України ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зник безвісті під час виконання бойового завдання.

Про розгляд справи щодо розірвання шлюбу відповідачка не знала, та ніякого договору б/н від 01.10.2024 з адвокатом не укладала.

Також не зрозуміла їй і позиція суду щодо винесення рішення про розірвання шлюбу у той час коли в матеріалах справи містяться відомості про те, що позивач є військовослужбовцем, який перебуває на службі, та більш того, вважається зниклим безвісті.

Відповідачка вважає рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дотримання принципів диспозитивності та змагальності сторін, по відношенню до відповідачки не вжито всіх можливих засобів щодо інформування сторони про дату , час та місце розгляду справи.

Розірвавши шлюб між сторонами судом не було враховано інтересів дітей, та наслідків припинення сімейних відносин саме в період військового стану, що в свою чергу призводить до низки ускладнень ( отримання відомостей щодо долі відповідача).

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачко, а збереження шлюбу суперечить його інтересам, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу надісланого на адресу суду представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 , сторона позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідачки без задоволення.

Заперечує щодо доводів відповідачки про те, що вона не знала про існування проблем в їхній родині. Позивач у січні 2024 року пішов з із сім`ї та почав проживати з іншою жінкою. На час подачі позову, ОСОБА_1 не хотів надавати доказів спільного проживання з цивільною дружиною, щоб захистити її від зайвої уваги.

На підтвердження цього представник просить долучити до матеріалів справи Акт, де зазначено з якого часу позивач мешкав спільно з цивільною дружиною.

Щодо сплати ОСОБА_5 судового збору за подання позовної заяви, відповідно до Постанови Великої Палати Верховного суду від 30.09.2020 у справі № 9901/144/20 є помилкове твердження про неможливість прийняти як доказу сплати судового збору за подання позовної заяви платіжне доручення лише у зв`язку з зазначенням у ньому платником іншої особи, а не позивача.

Також на підтвердження того, що позивач та відповідачка не мали спільного сімейного бюджету свідчить звернення останньої до суду з судовим наказом про стягнення аліментів.

Щодо задоволення клопотання про зупинення провадження, в даній справі підстав для зупинки розгляду справи підстав не було, про що судом постановлена ухвала.

Також зауважує апеляційному суду, що в інформаційній картці на безвісно зниклого/полоненого, жінкою зазначено ОСОБА_5 .

Вважає апеляційну скаргу необґрунтовано, недоведеною, а викладені в ній вимоги надуманими, які не знаходять свого відображення в матеріалах справи.

Просить у задоволенні апеляційної скарги представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_8 відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, першої інстанції щодо задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідчки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_8 , які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених в ній підстав, та просили та просили скасувати рішення суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 був зареєстрований 17 серпня 2013 року Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 250 (а.с. 4).

Сторони по справі мають двох малолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04.02.2014 (а.с. 5), та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11.06.2020 (а.с. 6).

Шлюбні відносини припинили з січня 2024, спільне господарство вони не ведуть, взаємних інтересів не мають, майнового спору та спору стосовно місця проживання дітей не мають.

Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем.

Згідно приписів ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Статтею 51 Конституції України та 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до вимог ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року) - кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Частиною 3 та 4 ст. 56 СК України, передбачено, що право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушення права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 112 СК України встановлено, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі.

Також, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні. Таким чином, само по собі зрозумілим є те, що право особи на шлюб і право відкрито повідомляти про такій вибір охороняються Конвенцією, зокрема статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя)».

Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У постанові Верховного Суду від 26.11.2018 року у справі №761/33261/16-ц зроблено висновок по застосуванню ст. 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18 зазначено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Вивчивши надані сторонами та наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість збереження шлюбу, який вже носить формальний характер, оскільки сторони подружні відносини припинили та спільного господарства не ведуть, що суперечить правам та інтересам позивача, і вказані обставини є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повне судове рішення складено 06 травня 2025 року.

Головуючий Я.М.Бондар

Судді В.П.Зубакова

О.І.Корчиста