Справа № 521/7031/24
Провадження № 2/522/1034/25
29 квітня 2025 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
за участю секретаря - Зелінська К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів
Позивач 02 травня 2024 року звернувся до суду з позовом, по якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1600 гривень щомісячно з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що дитина проживає разом з ним, відповідачка свідомо та систематично нехтує інтересами дитини, не піклується про її інтелектуальний, духовний та фізичний розвиток, не підтримує будь-які зв`язки з сином, не допомагає йому матеріально, не бере участі у вихованні дитини, не проявляє інтерес до дитини, її бажань та потреб. Дитина втратила психоемоційний зв`язок з відповідачкою, не ототожнює відповідачку як члена своєї сім`ї. Приблизно з 2022 року відповідачка припинила спілкування з дитиною та фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року справу передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю.
До канцелярії Приморського районного суду м. Одеси справа надійшла 14 червня 2024 року.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2024 року визначено склад суду: головуючий суддя - Науменко А.В.
Ухвалою від 20 червня 2024 року справа прийнята до розгляду визначеним складом суду, призначений розгляд справи в підготовчому судовому засіданні в загальному провадженні на 08 серпня 2024 року об 11 годині 20 хвилин.
20 червня 2024 року ухвалою суду витребувано з Міністерства соціальної політики України відомості про те, чи є на даний час внутрішньо переміщеною особою та за якою адресою проживання взята на облік ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
20 червня 2024 року ухвалою суду залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 та Орган опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради.
До канцелярії суду 16 липня 2024 року надійшов лист Міністерства соціальної політики України стосовно ОСОБА_2
08 серпня 2024 року сторони у судове засідання не з?явились, у зв?язку з чим розгляд справи відкладено на 01 жовтня 2024 року на 12 годину 50 хвилин.
01 жовтня 2024 року за клопотанням представника позивача через ненадходження до суду висновку Органу опіки та піклування Малиновської державної адміністрації Одеської міської ради розгляд справи відкладено на 21 листопада 2024 року на 12-00 годину.
21 листопада 2024 року за клопотанням представника позивача через її зайнятість в іншому судовому провадженні розгляд справи відкладено на 15 січня 2025 року на 10 годину 50 хвилин.
До канцелярії суду 09 січня 2025 року надійшов висновок Органу опіки та піклування про розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно її малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений 27 грудня 2024 року за №1887.
До суду 15 січня 2025 року надійшли клопотання сторони позивача про виклик та допит у судовому засіданні малолітнього ОСОБА_3 та клопотання про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті.
Ухвалою від 15 січня 2025 року закрито підготовче засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Орган опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради.
До суду 12 лютого 2025 року надійшов висновок судового експерта №02/25 за результатами проведення судової психологічної експертизи, складений 23 січня 2025 року ФОП ОСОБА_4 .
У судове засіданні 12 лютого 2025 року з?явились позивач ОСОБА_1 та його представник, інші учасники процесу не з?явились. У судовому засіданні сторона позивача заявила клопотання, у якому просила поновити процесуальний строк для долучення до матеріалів справи та дослідження у судовому засіданні висновку експерту, яке судом задоволено. Крім того, сторона позивача просила викликати та допитати у наступному судовому засіданні свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Розгляд справи відкладено на 07 березня 2024 року на 14 годину 00 хвилин.
Від представника позивача 07 березня 2025 року надійшло клопотання про допит у судовому засіданні ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Від допиту свідка ОСОБА_6 надійшла відмова від сторони позивача.
Також, від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи та дослідження копії характеристики сусідів за місцем мешкання позивача та малолітнього ОСОБА_3 .
Крім того, від представника позивача надійшло клопотання про витребування з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформації щодо перетину державного кордону України громадянкою України ОСОБА_2 .
У судове засідання 07 березня 2025 року з?явився позивач та його представник, свідок ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_5 , інші учасники судового процесу не з?явились.
Судом долучено до матеріалів справи копію характеристики сусідів за місцем мешкання позивача та малолітнього ОСОБА_3
07 березня 2025 року ухвалою суду витребувано з Адміністрації Державної прикордонної служби України відомості про перетин державного кордону України громадянкою України ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , місце останнього відомого фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Крім того, у судовому засіданні 07 березня 2025 року допитано свідків ОСОБА_7 , яка є матір?ю позивача, та ОСОБА_5 , який є знайомим сім?ї.
Розгляд справи відкладено на 01 квітня 2025 року на 15 годину 00 хвилин.
У судове засідання 01 квітня 2025 року з?явились позивач ОСОБА_1 та його представник, позивач надав пояснення по суті спору. Також за клопотанням сторони позивача долучено до матеріалів справи письмові докази, які стосуються витрат на дитину. Розгляд справи відкладено на 29 квітня 2025 року на 15 годину 00 хвилин через відсутність відповіді Державної прикордонної служби України про перетин кордону відповідачкою.
У судове засідання, призначене 29 квітня 2025 року, з`явились позивач ОСОБА_1 та предстаник позивача - адвокат Дукіна Д.С., які не наполягали на отриманні судом витребуваної інформації про перетин кордону відповідачкою. Підтримали позовні вимоги у повному обсязі, зазначили, що позбавлення батьківських прав відповідачки відповідає інтересам дитини, у подальшому негативно не вплине на її психоемоційний стан. Указали, що відповідачка не проявляє інтересу до життя дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не займається її вихованням, лікуванням та оздоровленням.
Відповідачка ОСОБА_2 у призначені судові засідання не з`являлась, викликалась до суду належним чином, причина неявки суду не відома. Відзиву на позов до суду не надходило, тому з урахуванням ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Треті особи належним чином сповіщенні, але у судове засідання не з`явились.
Суд у зв`язку з ненаданням відповідачкою відзиву на позов ухвалив слухати справу в порядку заочного розгляду згідно зі ст. ст. 280-281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Позивач та його представник проти заочного розгляду справи судом не заперечували.
Інші учасники судового процесу у призначені судові засідання не з?являлись, про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторони позивача, допитавши свідків, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19 листопада 2011 року уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Прелесненської сільської ради Слов`янського району Донецької області, актовий запис №3 від 19 листопада 2011 року. Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року по справі №521/26355/23 шлюб, який зареєстрований виконкомом Прелесненської сільської ради Слов`янського району Донецької області, актовий запис №3 від 19 листопада 2011 року - розірвано. Рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку.

У період шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області 13 березня 2018 року.

ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором оренди від 24 червня 2023 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Як убачається з характеристики сусідів, які проживають за адресою: АДРЕСА_4 , засвідченої головою правління ОСББ «Весна», за вказаною адресою у квартирі АДРЕСА_5 проживають ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 . Батько з сином гуляють на подвір?ї, батько возить сина до дитячого садка. Дитина вихована, охайна, ввічлива. З огляду на відносини між батьком та сином можна дійти висновку, що вони люблять один одного. Матір ОСОБА_2 сусіди ніколи не бачили, вона не бере участі в вихованні та утри манні дитини.

Відповідно до листа КНП «Дитяча міська поліклініка №4» Одеської міської ради №01-31/485 від 05 вересня 2024 року, засвідченого директором підприємства Андрієвською Н., ОСОБА_3 знаходиться під наглядом КНП «Дитяча міська поліклініка №4» Одеської міської ради. Декларація №0001-ТРЕ5-08АО укладена батьком - ОСОБА_1 з лікарем Павульською С.О. 07 березня 2024 року. Відповідно рапорту лікаря-педіатра з?ясовано: на профілактичні огляди, чергові щеплення, оформлення документації для вступу до навчального закладу та з будь-яких інших питань (18.03.2024р., 25.06.2024р., 06.08.2024р.) дитину супроводжував батько ОСОБА_1 . Інформації стосовно гр. ОСОБА_2 лікар не має, поліклініку з дитиною мати не відвідувала.

Відповідно до довідки Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла-садок» №300 комбінованого типу Одеської міської ради від 26 липня 2024 року № 49, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідував дитячий заклад з 19 лютого 2024 року до моменту видачі довідки.

Крім того, згідно з довідкою дитячого клубу «Фіксики», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує гурток з англійської мови з грудня 2023 року.

Як убачається з довідки ФОП « ОСОБА_9 » від 15 березня 2025 року, ОСОБА_3 відвідує заняття з брейк-дансу з 15 жовтня 2024 року до дати складання довідки. Вартість занять сплачує ОСОБА_1 , який приводить та забирає сина з гуртка.

Як встановлено у судовому засіданні, батько повністю матеріально забезпечує сина, купує йому одяг, їжу, ліки за необхідністю, займається його розвитком особистості, іноді відвідує з ним розважальні центри, купує йому іграшки, що підтверджується наданими відповідачем віідповідними квитанціями про сплату.

Під час надання пояснень позивач вказав про те, що з матір?ю дитина бачилась майже 3 роки потому, з того часу у дитини втратився психо-емоційний зв?язок з нею, адже син ніколи не згадує про матір. Він особисто ніколи також при сині не згадує колишньої дружини аби не травмувати дитину. Позивач бачився з колишньою дружиною у лютому 2025 року, коли остання передала йому заяву-згоду про позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_3 . Про дитину при зустрічі ОСОБА_2 не згадувала.

Так, згідно з нотаріально посвідченою заявою від 06 лютого 2025 року ОСОБА_2 не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, зазначає, що не проживає з сином, не утримує його, не займається його вихованням, не виконує батьківських обов?язків.

Свідок ОСОБА_5 , пояснив, що знає позивача та його сина близько двох років. У нього також є син, який товаришує з сином ОСОБА_1 . Разом вони відвідують дитячі майданчики. Позивач завжди поряд зі своїм сином, займається його вихованням, купує іграшки, сплачує розваги, їжу. Матір ОСОБА_3 ніколи не бачив, дитина ніколи про неї не згадувала.

Свідок ОСОБА_7 , яка є матір?ю позивача, під час допиту зазначила, що дитина у сторін була бажана, але після її народження ОСОБА_2 не займалась взагалі дитиною, на її думку, у відповідачки не відкрився материнський інстинкт. Позивач займається вихованням та забезпеченням дитини самостійно. Мати дитини не проявляє інтересу до сина.

На підставі клопотання представника позивача від 12 лютого 2025 року приєднано до матеріалів справи висновок судового експерта №02/25 за результатами проведення судової психологічної експертизи, складений 23 січня 2025 року ФОП ОСОБА_4 .

За результатами проведення судової психологічної експертизи вихованням, розвитком та доглядом за дитиною ОСОБА_3 займається його батько - ОСОБА_1 .

Психолог визначив такі індивідуально-психологічні особливості батька ОСОБА_1 : спокійний, адекватний, врівноважений, має розвинуте почуття обов?язку і відповідальності, приймає загальноприйняті моральні правила і норми. Індивідуально-психологічні особливості матері дитини - ОСОБА_2 , не були досліджені через її неявку на психологічне дослідження.

Як визначено у наданому психологічному висновку експерта, ОСОБА_1 відчуває любов та прив`язаність до свого сина, проявляє зацікавленість в добробуті дитини та її перебуванні у безпеці. ОСОБА_3 має гарні стосунки та тісний емоційний зв`язок з батьком. Умови проживання ОСОБА_3 поряд з батьком є комфортними, безпечними та сприятливими для його розвитку. Малолітній ОСОБА_3 не має емоційної прив`язаності до його матері - ОСОБА_2 .

Малолітній ОСОБА_3 добре відчуває себе у сімейній системі, яка наразі склалася біля нього, поряд з батьком, дитина має гарні стосунки та тісний емоційний зв`язок з ним. Умови проживання ОСОБА_3 поряд з батьком є комфортними, безпечними та сприятливими для його розвитку. ОСОБА_2 на даний час не впливає на розвиток та виховання малолітнього ОСОБА_3 , через її фізичну відсутність у житті дитини, та відсутність між ними емоційного зв`язку.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради орган вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно її малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений 27 грудня 2024 року за №1887.?

Як убачається з вказаного висновку, комісія з питань захисту прав дітей Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради дійшла висновку про наявність ознак систематичного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов?язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що вона не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання сином освіти. ОСОБА_2 не розуміє батьківського обов?язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займалась та не займається вихованням та утриманням дитини, не замислюється про долю дитини, її майбутнє.

Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що останні три роки ОСОБА_1 самостійно займається вихованням та утриманням свого сина ОСОБА_3 , що вбачається з відповідних довідок та характеристик, зокрема, від сімейного лікаря, сусідів, довідок з закладу дошкільної освіти, гуртків, висновком експерта, поясненнями позивача та показами свідків.

Ст. 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3).

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у ст. 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі ст. 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ст. 150 СК України передбачені обов`язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров`я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських прав. Ухилення від виконання своїх обов`язків - це акт свідомої поведінки, тобто особа має реальну можливість виконати його, або не вчиняє відповідних дій.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зазначений висновок зроблено Верховним Судом у своїх постановах від 04 вересня 2019 р. у справі № 211/559/16-ц (провадження № 61-13258св19), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), від 29 вересня 2021 р. у справі № 459/3411/18 (провадження № 459/3411/18).

При цьому слід також зазначити, що відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами Російської Федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що «якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У цій справі саме власна бездіяльність заявника призвела до втрати зв`язків між ним та його сином, і, як видається, була поштовхом до ухвалення рішення не на його користь у національному провадженні. Позбавлення заявника батьківських прав призвело лише до анулювання правових відносин між заявником та його сином».

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

П. 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Виходячи з наведеного судом встановлено, що мати дитини - ОСОБА_2 , вихованням та утриманням своєї дитини не займається, життям та здоров`ям не цікавиться.

Підстави позову відповідають вимогам норм права, на які посилається позивач під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дитини.

Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її сина, оскільки остання не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовилась від такого права, про що додатково свідчить оформлена нею нотаріально посвідчена заява.

Щодо вимог позивача про стягнення аліментів суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як уже встановлено судом, дитина проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_3 , та знаходиться на його утриманні. Відповідачка ухиляється від покладеного на неї відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свою дитину.

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Ч. 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Зараз дитині сторін 7 років. Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років в розмірі 3 196,00 гривень на місяць.

Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, враховуючи безумовний обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд доходить висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1600 гривень щомісячно, до досягнення ним повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 150, 164, 165, 181, 182, 191, 192 СК України, ст. ст.133, 141, 223, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1600,00 грн на місяць, з дати подання позову до суду, а саме: 02.05.2024 року до досягнення дитиною повноліття, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 07.05.2025 року.

Суддя А.В. Науменко