Провадження № 2/742/5/25
Єдиний унікальний № 742/1045/22
РІШЕННЯ
02 травня 2025 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Харченко Л.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності,
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності.
Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.12.2021 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 набули право власності по 1/2 частині кожна на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 , виданих приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М. 12.01.2021 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також набули право власності на частку у спадщині, яка складається з гаража № НОМЕР_1 за адресою: «Будмашівець Автокооператив» обслуговуючий кооператив м.Прилуки, Чернігівська область, де спадкоємцям належить по частині вищезазначеного гаража кожному; гаража № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: «Нафтовик 2» автокооператив м.Прилуки, Чернігівська область по частині гаража кожному та 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , відповідно по 1/6 частині вищезазначеної квартири кожна. Крім того, позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частини даної квартири на підставі свідоцтва про право на житло. Третім співвласником даної квартири є третя особа по справі ОСОБА_3 , якій належить 1/3 частка вищезазначеної квартири. Тобто, на праві спільної часткової власності вищевказана квартира належить позивачу - на 1/2 частку, відповідачу на 1/6 частку, третій особі - на 1/3 частку. Разом з тим, сторони по справі є частковими співвласниками кількох різних самостійних об`єктів(квартири, будинку, нежитлових приміщень) і не досягли згоди щодо їх поділу в натурі. Відповідачка ОСОБА_5 , якій належить 1/6 частка спірної квартири не бере участі у витратах на утримання вищевказаної квартири, у ній фактично не проживає. оскільки живе за іншою адресою. ОСОБА_3 , яка є третьою стороною по справі, фактично позбавлена можливості користуватись своєю часткою в квартирі, оскільки мати відповідача та сама відповідачка чинять перепони, тобто вона не може ні сама проживати в даній квартирі, ні отримувати вигоду шляхом здачі в оренду своє частки.Крім того, відповідач з матір`ю фактично користуються будинком в с.Нова Гребля та гаражем в кооперативі «Будмашівець» і позивач та третя особа позбавлені можливості користуватись та впливати на долю даних об`єктів, і вони не отримують відшкодування за користування відповідачем їх часткою в майні, тому спільно володіння майном є неможливим і досягти компроміс щодо користування спільним майном неможливо, позивач просить суд припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 ; частки гаража № НОМЕР_2 в "Нафтовик-2" автокооперативу в м.Прилуки Чернігівської області. Також припинити право власності позивача ОСОБА_1 на: 1/2 частки гаража № НОМЕР_1 за адресою: Будмашівець Автокооператив" обслуговуючий кооператив, м. Прилуки, Чернігівської області; 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частки гаража № НОМЕР_2 в "Нафтовик-2" автокооперативу в м.Прилуки Чернігівської області Визнати право власності ОСОБА_2 на 1/2 частки гаража НОМЕР_1 за адресою: "Будмашівець Автокооператив" обслуговуючий кооператив м. Прилуки, Чернігівської області; 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 доплату у сумі 133 549 грн., та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені по справі судові витрати.
15.09.2022 року від представника відповідача адвоката Смоляр Є.І. надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача діючи в інтересах ОСОБА_2 заперечила проти позову. Пояснила, що ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/6 частка квартири по АДРЕСА_3 , 1/2 частка житлового будинку по АДРЕСА_1 , а також по 1/2 частці гаражів №104 автокооперативу «Будмашівець» та №135 автокооперативу «Нафтовик2», що знаходяться у м. Прилуки Чернігівської області. Вказане вище майно вона успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає, що припинення права власності на частку у спірній квартирі є неможливим, оскільки воно завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки та інтересам членів її сім`ї. Наголошує, що право спільної часткової власності на нерухоме майно жодним чином не порушує прав чи законних інтересів позивача, відтак обраний нею спосіб захисту є незаконним(а.с.56).
25.07.2023 від третьої особи ОСОБА_3 надійшли пояснення, де остання підтримує позицію позивача щодо поділу майна, яке перебуває у спільній власності з ОСОБА_2 , зокрема, у припиненні права власності відповідача на 1/6 частину спірної квартири, оскільки відповідач та її мати фактично зайняли набагато більшу площу і цим заважають повноцінно користуватися належною третій особі площею, крім того з відповідачем неможливо досягти згоди стосовно вирішення побутових та юридичних питань, від відповідача не надходять жодні кошти на підтримання належного стану квартири, а припинення права власності відповідача не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам її сім`ї, оскільки її частка є незначною та в обмін отримає частину житлового будинку в с.Нова Гребля, який перебуває у спільній власності позивача і відповідача, тобто стане одноосібним власником даного житла. Крім того, за рахунок коштів позивача та третьої особи проводились закупка матеріалів, ремонтно-оздоблювальні роботи та проводилась оплата за такі роботи, відповідачкою на ці витрати кошти не надавалися, вважає за необхідне відокремити свої капіталовкладення від спадщини і відповідно від оціночної вартості, так як капіталовкладення суттєво збільшують ринкову вартість квартири та не є об`єктом спадкування, просить суд визнати їх з позивачем витрати на облаштування квартири їх особистими капіталовкладеннями, які не є об`єктом спадкування і такими що суттєво збільшують ринкову вартість даної нерухомості, та зменшити оціночну вартість квартири на відповідні суми витрат і відповідно відшкодування відповідачу за вирахуванням вартості цих робіт по результатам експертизи(а.с.105).
29.01.2025 від третьої особи ОСОБА_3 надійшли пояснення, де остання додала, що оскільки будинок АДРЕСА_1 , та гараж в автокооперативі «Будмашівець» перебувають у постійному користуванні відповідача та членів її сім`ї і позивач позбавлений можливості користуватись та впливати на долю даних об`єктів, вважає за необхідне відмовитись від частки позивача та передати право власності на 1/2 частку даних об`єктів відповідачу, як і було зазначено в уточнюючій позовній заяві. Для збалансування поділу по об`єктам та покращеними фінансовими можливостями позивача на сьогоднішній день, гараж в автокооперативі «Нафтовик 2» пропонує передати у повноцінну власність позивача в обмін на виплату грошової компенсації за частку відповідача у розмірі 1/2 від оціночної вартості об`єкта, що покращить матеріальний стан останнього(а.с.222).
18.02.2025 року від представника відповідача адвоката Смоляр Є.І. та 24.02.2025 від відповідача надійшли пояснення, де вказують, щоу спірній квартирі по АДРЕСА_1 відповідачка проживала і зареєстрована з народження. Ця квартира була і залишається її постійним місцем проживання, відповідачка ніколи не втрачала інтересу до даної квартири. Разом з нею в цій квартирі зареєстрована і постійно проживає її матір - ОСОБА_6 , з якою вони ведуть спільне господарство, вони сплачують кошти за комунальні послуги, які складають половину від загальної суми. При цьому вважають за необхідне зазначити, що третя особа ОСОБА_3 квартирою не користується оскільки на час розгляду справи вже більше 12-ти років проживає у м. Києві. Крім цього вказує, що технічний стан успадкованого відповідачкою і позивачем житлового будинку АДРЕСА_1 згідно висновку судового експерта Т.І.Коваленко визначений, яку непридатний до нормальної експлуатації і потребує проведення комплексних ремонтно-будівельних робіт тому вважає, що припинення права власності на частку у спірній квартирі є неможливим, оскільки воно завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та інтересам членів її сім`ї - матері та малолітньої дитини. Окрім того, позивачем не дотримана вимога закону, яка передбачає припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому позивач ставить вимогу до суду про припинення свого права власності на значну частину належного їй майна та визнання його за відповідачем та навпаки, що знаходяться у примусовому порядку відчудження права власності на дане майно, що порушує її права та законні інтереси на вказане вище нерухоме майно, просять відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Зарічна В.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та уточнених письмових поясненнях від 24.02.2025 року.
Відповідачка в судовому засіданні та її представник адвокат Смоляр Є.І. заперечили проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві та письмових поясненнях.
Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Суд, заслухавши учасників сторін, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом установлено, що відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.12.2021 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 набули право власності по 1/2 частині кожна на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2021 року виданого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М., після померлого ОСОБА_4 , спадкоємцями його майна є мати ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 по частині у праві власності на майно - гаража № НОМЕР_1 за адресою: «Будмашівець Автокооператив» обслуговуючий кооператив м.Прилуки, Чернігівська область, зареєстровано в реєстрі за №24.
Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №240159207 від 12.01.2021 вбачається, що власником частини у праві спільної часткової власності на майно - гаража № НОМЕР_1 за адресою: «Будмашівець Автокооператив» обслуговуючий кооператив м.Прилуки, Чернігівська область є ОСОБА_1 .
Також відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2021 року виданого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М., після померлого ОСОБА_4 , спадкоємцями його майна є мати ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 у праві власності на майно 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , відповідно по 1/6 частині вищезазначеної квартири, зареєстровано в реєстрі за №21.
Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №240141700 від 12.01.2021 вбачається, що власником 1/6 частини у праві спільної часткової власності на майно квартира АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 .
Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_7 про незалежну оцінку майна за адресою: квартира АДРЕСА_2 , від 15.08.2021 року, ринкова вартість об`єкта оцінки складає 381304,00грн..
Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 17.12.1999 року виданого Прилуцьким міськвиконкомом, квартира АДРЕСА_2 , належить на праві спільної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , загальна площа квартири становить 47,4кв.м., свідоцтво видане згідно рішення Прилуцького міськвиконкому від 14.12.1999 року №648.
Також відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2021 року виданого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М., після померлого ОСОБА_4 , спадкоємцями його майна є мати ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 по частині у праві власності на майно - гаража № НОМЕР_2 за адресою: «Нафтовик 2» автокооператив м.Прилуки, Чернігівська область, зареєстровано в реєстрі за №23.
Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №240151855 від 12.01.2021 вбачається, що власником частини у праві спільної часткової власності на майно - гаража № НОМЕР_2 за адресою: «Нафтовик 2» автокооператив м.Прилуки, Чернігівська область, є ОСОБА_1 .
Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №298492298 від 08.02.2022 вбачається, що власником частини у праві спільної часткової власності на майно будинку АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .
Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №406299197 від 03.12.2024 вбачається, що власником 1/3 частини у праві спільної часткової власності на майно квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 .
Згідно технічного паспорту КП Прилуцьке МБТІ Чернігівської обласної ради на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 25.06.2020 року загальна площа приміщень всього по будинку 69,7кв.м., житлова площа 35,4кв.м..
Згідно довідок від 09.04.2022, відповідачка та її донька(а.с.68) набули статусу внутрішньо-переміщеної особи в м.Козятин Вінницької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 (а.с.30-33).
Згідно заяви відповідача ОСОБА_2 від 16.09.2025, нею було долучено копії квитанцій про сплату комунальних послуг квартири за адресою: АДРЕСА_3 .в період з 11.12.2023 по 09.08.2024.(а.с183-184)
Згідно наданих третьою особою ОСОБА_3 копій документів у додатках до письмових поясненнях, за рахунок позивача і третьої особи, здійснювалися ремонтно-оздоблювальні роботи, закуплялися будівельні матеріали, проводили індивідуальне опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .(а.с.107-125).
Відповідно до висновку експерта Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/125-23/4432-ОБ від 16.05.2024 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, дійсна ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 могла становить 838 188 гривень 00 копійок. Дійсна ринкова вартість гаража № 104 за адресою: «Будмашовець» Автокооператив» обслуговуючий кооператив, м. Прилуки Чернігівської області могла становить 52 371,00 гривня 00 копійок. Дійсна ринкова вартість гаража № 135 за адресою: «Нафтовик 2» автокооператив, м. Прилуки Чернігівської області могла становить 95 182 гривні 00 копійок. Дійсна ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 могла становить 55 112,00 гривень 00 копійок.
Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння,користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю .
Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника, визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.
Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Аналіз чинного законодавства дає змогу дійти висновку, що законодавство захищає право власності осіб на їх майно в тому числі і право власності особи на частку у спільному майні від будь-яких посягань на нього та встановлює принцип недоторканності такого майна. Стаття 365 ЦК України передбачає випадки припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Однак підстави такого припинення є чітко визначені у вказаній статті та мають суворо враховуватись судом при розгляді такої категорії справ, а їх перелік розширенню не підлягає.
Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022у справі№125/2157/19(провадження№14-40цс21)вказано,що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України)».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин(зокрема,в пунктах1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі,якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
У постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі №6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Виходячи з положень ст.ст.77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.
Таким чином, у справі для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову іншого співвласника необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, тобто чи є: відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Так, частка відповідача у спірному майні(квартири) становить 1/6, а частка позивача . Посилання позивача на те, що розміри частки відповідача є незначною, не може бути достатньою підставою для припинення права власності відповідача на зазначену частку, оскільки у разі задоволення позову буде порушено принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.
Позивач стверджує про неможливість спільного з відповідачем володіння і користування майном та що припинення права відповідача на частку спірного майна не завдасть йому істотної шкоди, оскільки вона у спірній квартирі не проживає, не утримує її.
Посилання позивача, що відповідач не несе будь-яких витрат на утримання майна, не є підставою для припинення її права власності на 1/6 частини(квартири) у спірному майні.
Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Тобто, кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інший співвласник може здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна.
Як вбачається з долучених відповідачем копій квитанцій про сплату комунальних послуг квартири за адресою: АДРЕСА_3 .в період з 11.12.2023 по 09.08.2024, відповідачка несе витрати по утриманню даної квартири (а.с183-184)
Крім того, позивач зазначає, що припинення права відповідача на частку спірного майна не завдасть їй істотної шкоди, оскільки вона у спірній квартирі не проживає та має на праві власності інше житло(чоловіка відповідачки).
Суд вважає, що ці твердження є безпідставними, оскільки наявність іншого житла, не свідчить про можливість позбавлення особи права власності на частку в іншому нерухомому майні, чи то права приватної власності на інше майно.
Посилання позивачана припинення права власності на частку відповідача у спірній квартирі і визнання її одноосібним власником будинку в с.Нова Гребля не є рівноцінним, про що також наполягає відповідачка, оскільки технічний стан успадкованого відповідачкою і позивачем житлового будинку АДРЕСА_1 згідно висновку судового експерта визначений, як непридатний до нормальної експлуатації і потребує проведення комплексних ремонтно-будівельних робіт, що підтверджує також висновок експерта про дійсну ринкову вартість квартири в м.Прилуки в розмірі 838 188,00грн. і будинку в с.Нова Гребля Прилуцького району в розмірі 55 112,00грн., поясненнями відповідачки, тому вважає, що припинення права власності на частку у спірній квартирі є неможливим, оскільки воно завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та інтересам членів її сім`ї - матері та малолітньої дитини.
Слід зауважити, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс12, від 24 лютого 2016 року у справі №6-2784цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі №6-1943цс16.
Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування статті 365 ЦК України. Виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.
Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснене: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.
Позивач, на яку відповідно до положень ч.1 ст.81ЦПК України покладений обов`язок довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, не довела наявність умов, передбачених ч.1 ст. 365 ЦПК України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Також, слід зазначити, що позивачем не було внесено на депозитний рахунок суду попередньої вартості частки майна на яку вона просить припинити право власності, а тому умови передбачені ч. 2 ст. 365 Цивільного кодексу України нею не виконані.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності - відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Максим ЦИГАНКО