Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1214/19
Провадження № 2/553/9/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.04.2025м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Крючко Н.І.

при секретарі Конновій Є.В., Іжика А.В., Компанійця А.І., Литвин А.С.,

за участі:

представника позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» - Посенко А.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дем`янова В.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: КП «Житлово - експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач Полтавське обласне комунально - виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості за опалення місць загального користування в сумі 4136,93 грн. та судового збору.

Ухвалою суду від 14 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до ухвали суду від 09 липня 2019 року, повідомлено учасника судового процесу - відповідача ОСОБА_1 шляхом опублікування оголошення на сайті «Судова влада».

29 липня 2019 року стороною відповідача подано відзив на позов, в якому відповідач прохав відмовити в задоволенні позовних вимог.

В свою чергу стороною позивача 01 серпня 2019 року подано відповідь на відзив ОСОБА_1 ..

03 жовтня 2019 року відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про застосування строку позовної давності.

Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 ..

В ході судового розгляду стороною відповідача, представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Дем`яновим В.А., 14.05.2020 року подано на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи до зняття обмежувальних заходів (карантину), відповідно до листа Ради суддів України від 16.03.2020 року № 9рс-186/20 адресованого судам, з рекомендацією встановлення особливого режиму роботи судів України, у тому числі роз`яснення громадянам можливості відкладення розгляду справ у зв`язку з карантинними обмеженнями.

Ухвалою суду від 09 лютого 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Житлово експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради.

Визнано явку в судове засідання відповідача ОСОБА_1 та представника третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Житлово експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради обов`язковою.

В ході розгляду справи представником третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради подано пояснення у справі, відповідно до яких при вирішенні спору останні покладались на розсуд суду, з огляду на те, що Рішенням двадцятої сесії шостого скликання Полтавської міської ради «Про питання житлово - експлуатаційних підприємств Полтавської міської ради» від 16.03.2012 року балансоутримувачем житлових будинків, споруд і прибудинкових територій було визначено Комунальне підприємство «Житлово експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради.

На підставі рішення позачергової двадцять дев`ятої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради «Про списання багатоквартирних будинків з балансу КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради від 20.12.2019 року та згідно додатку №1 до цього рішення (Перелік багатоквартирних будинків, що підлягають списанню з балансу КП «ЖЕО№2»), будинок АДРЕСА_1 списано з балансу КП «ЖЕО №2». Відповідно до довідки № 661/2021 від 05.03.2021 року, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 не перебуває на балансі підприємства. З огляду на вказані обставини та приймаючи до уваги той факт, що КП «ЖЕО №2» ПМР не є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1 , останні при вирішенні позовних вимог покладались на розсуд суду.

13 вересня 2021 року відповідачем ОСОБА_1 повторно подано заяву про застосування строків позовної давності.

Ухвалою суду від 24 березня 2025 року в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про залишення позову Полтавського обласного комунально виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування, без розгляду - відмовлено.

В судовому засіданні представник позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» - Посенко А.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності прохала відмовити, в зв`язку з безпідставністю.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Дем`янов В.А., відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, прохали відмовити в їх задоволенні, з підстав відсутності між сторонами договору, який би врегульовував їх правовідносини. Поряд з цим, прохали задовольнити заяву про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає в повному обсязі.

Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити слухання справи у відсутність їх представника, при вирішенні спору покладались на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов необхідно задовольнити частково із застосуванням строків позовної давності на підставі заяви ОСОБА_1 з наступних підстав.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом установлено та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідач ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_2 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі продажу №1896, виданого 27.04.2007 року, приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвою В.І. ( т. 1 а.с.15-16).

Відповідно до нотаріально посвідченого договору про розірвання договору дарування від 01.08.2018 року, посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л., відповідно до якого договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л 08.10.2012 року за реєстровим № 2959, за яким ОСОБА_1 безоплатно передав у власність як дарунок ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 за спільної згоди сторін за цим Договором розірвано ( т.1 а.с.68-69).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 25.09.2007 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було зафіксовано та складено Акт перевірки системи теплопостачання. Прилади опалення відокремлені від централізованої системи опалення будинку та демонтовані. Рушникосушарка відключена від ЦСО шляхом з`єднувальної ділянки трубопроводу, який заізольований та опломбований. Гаряче водопостачання здійснювалось від газової колонки. Даний Акт підписаний особисто відповідачем ОСОБА_1 та дійсність обставин зафіксованих у ньому не ставилась під сумнів стороною відповідача по справі ( т. 1 а.с.14).

Так, 27 серпня 2007 року укладено Договір № 322 між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 на опалення місць загального користування. Відповідно до умов Договору на опалення місць загального користування теплопостачальна організація взяла на себе зобов`язання з надання послуг теплопостачання для опалення місць загального користування, а споживач в свою чергу взяв на себе зобов`язання своєчасно здійснювати оплату на умовах цього Договору ( т. 1 а.с.12).

Відповідно до умов Договору, а саме п. 6.1 визначено термін дії Договору з 23 серпня 2007 року по 23 серпня 2009 року.

Пунктом 6.2 Договору визначено, що якщо за місяць до закінчення Договору жодна з сторін не висловлювала наміру про розірвання або внесення змін до договору, він вважається щорічно продовженим.

Судом встановлено, що Договір на опалення місць загального користування укладений відповідно до положення Закону України «Про житлово - комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків.

В свою чергу, в ході судового розгляду відповідачем ОСОБА_1 не заперечувався факт укладення Договору № 322 від 27.08.2007 року на термін з 23.08.2007 року по 23 серпня 2009 року, а також останнім визнавався факт чинності договору до 2010 року, при цьому, останнім не визнавався факт дійсності даного договору з 2010 року і по даний час, з наступних підстав.

Відповідачем стверджувалось про те, що відповідно до п.1.1 вказаного Договору, теплопостачальна організація зобов`язується надавати споживачеві та членам його сім`ї послуги теплопостачання для опалення місць загального користування, а споживач в свою чергу зобов`язувався своєчасно здійснювати оплату за спожиті послуги на умовах цього Договору.

В судовому засіданні стороною відповідача стверджувалось про те, що у відповідності до п. 6.1. вказаного Договору, визначено термін дії Договору з 23.08.2007 року по 23.08.2009 року. Також, відповідно до п. 6.2. вказаного Договору визначено, що якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не висловила наміру про розірвання або внесення змін до Договору, він вважається щорічно продовженим.

Так, відповідачем вказувалось про те, що 16.11.2010 року він повідомив ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про відмову від продовження дії Договору з посиланням на п. 6.2 Договору. При цьому, відповідач ОСОБА_1 зазначав, що на момент відмови від продовження дії Договору сума за опалення місць загального користування була ним сплачена в повному обсязі.

В судовому засіданні стороною відповідача наголошувалось на тому, що 15.12.2010 року, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» повідомило ОСОБА_1 з приводу відсутності у нього підстав для не проведення оплати за послуги визначені Договором, оскільки прилад опалення у під`їзді місця проживання останнього знаходиться у робочому стані. Будь-яких посилань у відповіді ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на повідомлення відповідача ОСОБА_1 про відмову від дії Договору не було зазначено, на що звертав увагу суду відповідач по справі.

На думку сторони відповідача, позивачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було прийнято відмову ОСОБА_1 від продовження дії Договору, але ніяким чином на неї не відреаговано, таким чином надавши згоду на реалізацію права споживачем про відмову від продовження терміну дії Договору у такий спосіб.

Судом встановлено, що дійсно, 16 листопада 2010 року, відповідачем ОСОБА_1 на адресу Начальника абонентської служби обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_4 було направлено листа, відповідно до змісту якого останнім першочергово ставилось питання з приводу підстав нарахування йому платежів за послуги опалення місць загального користування, зважаючи на ту обставину, що квартира, в якій проживає відповідач, обладнана системою автономного опалення, таким чином, на думку споживача за опалення квартири останній сплачує відповідно до показів лічильника у ВАТ «Полтавагаз». У листі споживачем ОСОБА_1 зазначалось про те, що під`їзд, в якому розташована квартира споживача, не облаштований спеціальними обігрівальними засобами, тобто опалення місць загального користування здійснюється через опалення квартир, розташованих у під`їзді. На думку, споживача, він, обігріваючи квартиру встановленою індивідуальною системою опалення, в такий спосіб обігріває і місця загального користування. Відповідно до розрахунку, що приведений у Додатку №1 до Договору, споживач витрачає на обігрів місць загального користування не менше ніж 0,57 Гкал/рік і оплачує їх двічі один раз ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», другий раз ВАТ «Полтавагаз», що на думку споживача не логічно.

Окремо у даному листі ОСОБА_1 зазначалось застереження про те, що він останній раз сплачує за рахунок, який ним отримано від ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та від продовження дії Договору, відповідно до п. 6.2 Договору, він відмовляється, про що попереджає ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заздалегідь ( т.1 а.с.41,43).

В свою чергу, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на лист ОСОБА_1 надало останньому відповідь за вих. № 29/3732 від 15.12.2010 року, відповідно до якої зазначено, що при встановленні індивідуального опалення в квартирі останнього теплові втрати проходять через зовнішні стіни, а всі інші втрати теплоти розподіляються на мешканців будинку. В даному випадку споживання палива на обігрів квартири зменшується ще і за рахунок відсутності втрат теплоти через внутрішні огороджувальні стіни суміжних квартир, що отримують теплоту від централізованого опалення. Надавачем послуг акцентовано увагу на тому, що споживач не витрачає будь-яких додаткових витрат палива, на нагрів суміжних приміщень, оскільки споживач мешкає в будинку, який облаштований загально будинковими інженерними комунікаціями. Трубопроводи опалення в підвальних та технічних приміщеннях забезпечують роботу трубопроводів водопостачання та водовідведення, не даючи їм розморозитися при низьких температурах зовнішнього повітря. Опалення під`їзду також відноситься до опалення місць загального користування.

Порядок витрачання витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних будинках та встановлення розміру плати за неї в разі обладнання квартири індивідуальним опаленням проводиться відповідно до Методики, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово комунального господарства України від 31.10.2006 року, № 359 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.11.06 року, за № 1237/13111.

Перевіркою проведеною 02.12.2010 року працівниками служби контролю за якістю послуг та 2-го теплового району підприємства встановлено, що прилад опалення в під`їзді будинку, де знаходиться квартира ОСОБА_1 перебуває у робочому стані.

Таким чином, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у своєму листі вказувалось про те, що вказаний Акт вказує про відсутність підстав для не проведення ОСОБА_1 оплати за опалення місць загального користування ( т. 1 а.с.44-45).

Судом встановлено, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за оплату місць загального користування станом на 11.09.2018 року становив 2590,03 грн. ( т. 1 а.с.46).

В матеріалах справи наявний лист ОСОБА_1 від 30.11.2018 року, адресований ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», в якому споживачем поінформовано надавача послуг про те, що квартира ОСОБА_1 обладнана системою автономного опалення, тобто за опалення квартири останній сплачує відповідно до показників лічильника у ВАТ «Полтавагаз». Під`їзд у якому проживає ОСОБА_1 , на переконання останнього, не обладнаний спеціальними обігріваючими засобами, тобто опалення місць загального користування здійснюється через опалення квартир, розташованих у під`їзді. Квартира споживача знаходиться у під`їзді, і обігріваючи її автономною системою опалення, в такий спосіб автоматично обігріває частину місць загального користування, що відносяться до квартири ОСОБА_1 обігріває квартири сусідів та підлогу, через стелю обігріває горище, через двері та стіни сходову клітину. В листі ОСОБА_1 вказувалось про те, що його втрати тепла дорівнюють сусідським та він не має наміру сплачувати двічі ВАТ «Полтавагаз» та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Також в даному листі споживачем зазначалось про те, що якщо мова йде про обігрів комунікацій інших комунальних підприємств, то ПОВКПТГ «Полтаватеплоенерго» потрібно звертатись до них з відповідними рахунками на проведення оплати. ОСОБА_1 зазначалось про те, що ним проводиться оплата за воду, газ, електроенергію у його квартирі, а не у підвальному приміщенні.

В листі, також зазначалось про те, що в листі від 11.11.2010 року він посилався на п. 6.2 договору, на підставі чого він відмовився у односторонньому порядку від послуг ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», а також, зазначено про те, що отриманий ним рахунок від ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» від 06.12.2010 року ним оплачено в повному обсязі, і з цього часу боргів перед ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у нього не має, бо він не потребує послуг даного підприємства та не має перед ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» ніяких зобов`язань (т. 1 а.с.47).

На даний лист ОСОБА_1 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» направлено відповідь за вих. № 2-1736 від 02.01.2018 року, в якому останньому позивачем надано роз`яснення щодо проведення нарахувань за послуги опалення місць загального користування та повідомлено порядок визначення розміру плати за опалення місць загального користування (МЗК), який проводиться у відповідності до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово комунального господарства України від 31.10.2006 року № 359 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року за № 1237/13111. Відповідно до п. 1.5 Договору № 806 на опалення місць загального користування від 27.08.2007 року, витрати теплової енергії на опалення МЗК, що припадає на квартиру споживача ОСОБА_1 , складають 0,57 Гкал/опал. період.

В листі зазначено, що 17.12.2018 року фахівцями підприємства в присутності представника КП «ЖЕО №2» було обстежено систему опалення МЗК під`їзду №1, в якому розташована квартира АДРЕСА_5 . В ході проведеної перевірки встановлено, що проектне рішення системи опалення МЗК не змінено, прилади опалення у під`їзді функціонують.

Поряд з цим, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в листі зазначено, що 27.08.2007 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 було укладено Договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання зі здійснення своєчасної оплати за спожиті послуги.

В листі заначено, що в зв`язку з тим, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на належному рівні виконували взяті на себе зобов`язання, тому підстави для задоволення звернення ОСОБА_1 відсутні.

При цьому, в листі зазначено про наявність заборгованості за послуги опалення МЗК по квартирі ОСОБА_1 , яка станом на 01.01.2019 року становила 2881,68 грн. ( т. 1 а.с.49).

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З наведених вище обставин справи та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, відповідно до умов Договору № 322 від 27.08.2007 року, а саме п. 6.2, в разі наявності у сторін договору наміру розірвати його, такий наміру сторона Договору мала право висловити за місяць до закінчення терміну дії договору, тобто до 23 липня кожного року, на який термін він продовжувався.

Суд констатує, що з встановлених судом обставин, які носять дійсний характер, вбачається, що жодна зі сторін договору як ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» так і ОСОБА_1 в строк до 23 липня кожного року, на який термін дії Договору продовжувався , не зверталася у визначеному умовами Договору порядку з заявою про розірвання Договору, а не про відмову від дії Договору, висловлених у формі попередження ОСОБА_1 у своєму листі від 16.11.2010 року.

Таким чином, у відповідності до п. 6.2 Договору, після сплину терміну 23 серпня 2009 року, договір вважався продовженим.

Встановлені вище обставин спростовують твердження відповідача ОСОБА_1 та його представника, про те, що на підставі його листа від 16 листопада 2010 року, адресованому ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Договір № 322 від 27 серпня 2007 року, був розірваний в односторонньому прорядку, так як твердження сторони відповідача носять суперечливий характер з огляду на наступне.

Суд, констатує, що поданий відповідачем ОСОБА_1 на адресу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» лист, в якому останнім порушувалось основне питання щодо роз`яснення йому, як споживачу, нарахувань формування витрат на оплату місць загального користування у багатоквартирному будинку, тоді як у квартирі, яка перебуває у його власності, встановлено індивідуальну систему опалення, та між іншим останнім попереджено про відмову від продовження дії договору, а не подано заяву про розірвання Договору, які ним висловлено, лише 16 листопада 2010 року, тобто після 23 серпня 2010 року в порушення вимог п. 6.2 Договору.

Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 не подавалось на адресу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заяви саме про розірвання договірних правовідносини у порядку та строки визначені п. 6.2 Договору, а висловлене попередження у листі від 16 листопада 2010 року про відмову продовжувати укладений Договір, по формі та строку не відповідає умовам договору.

Більше того, судом встановлено, що співвідповідачем ОСОБА_2 , у власності якої перебувала вказана квартира у період часу з 01 травня 2016 року по 01 серпня 2018 року, на адресу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не подавалось жодних заяв, як і не укладалось останньою жодних договорів з підприємством.

Таким чином, суд констатує, що Договір № 322 від 27 серпня 2007 року є чинним та обов`язковим до виконання сторонами.

З огляду на викладене, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у порушення умов договору № 322 від 27 серпня 2007 року належним чином умови укладеного договору, в частині своєчасної оплати за надані послуги, не виконали, внаслідок чого утворилась заборгованість за опалення місць загального користування.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, утримання майна, яке знаходиться у власності є не правом, а обов`язком власника.

Законом України «Про житлово комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здіснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ст. 20 цього Закону передбачено право споживача отримувати вчасно та відповідної якості житлово комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору, яке кореспондується з пунктом 5 частини 3 цієї статі щодо обов`язку споживача оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Нарахування за вказані послуги здійснюється у відповідності до встановлених тарифів:

-з 01.01.2011 року рішенням Полтавської обласної ради від 01.02.2011 року встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 290,08 грн. за 1 Гкал теплової енергії;

-з 01.08.2014 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 394,07 грн. за 1 Гкал теплової енергії;

-з 01.05.2015 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 663,32 грн. за 1 Гкал теплової енергії;

-з01.07.2016 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі1350,66 грн. за 1 Гкал теплової енергії;

-з 31.12.2017 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1332,82 грн. за 1 Гкал теплової енергії;

--з 11.10.2018 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1348,15 грн. за 1 Гкал теплової енергії.

Нарахування за опалення місць загального користування проводиться ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та при нарахуванні за опалення місць загального користування споживачам, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи теплопостачання, підприємство проводить у відповідності до вимог пункту 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених поставою КМУ №630 від 21.07.2005 року (далі - Правила).

Так, відповідно до п.28 вказаних вище Правил визначено, що споживачі, які встановили у багатоквартирному будинку індивідуальні (автономні системи опалення повинні оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку у відповідності до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

При визначенні розміру плати за послуги опалення місць загального користування враховується кількість теплової енергії, що припадає на квартиру з індивідуальним джерелом опалення, відповідно до п. 2.1.4 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення, місць загального користування багатоквартирних будинків, яка затверджена Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 31.10.2006 року № 359, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року та затверджений тариф на послугу централізованого опалення.

Розрахунок кількості теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, яка припадає на квартиру АДРЕСА_3 , проводиться у відповідності до пункту 1.3 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово комунального господарства України від 31.10.2006 року, № 359 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року, за № 1237/13111, з урахуванням фактичної теплової потужності приладів опалення, що знаходяться на сходових клітинах під`їзду. Нарахування за опалення МЗК проводилися щомісячно, протягом опалювального періоду, з урахуванням фактичної середньомісячної температури зовнішнього повітря за даними центру з гідрометеорології ( по формулі 2.6 Методики).

Відповідно до розрахунку кількості теплової енергії, спожитої на опалення МЗК багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 за опалювальний період, що припадає на квартиру АДРЕСА_5 , витрати теплової енергії на опалення МЗК складають 0,57 Гкал/опал. період.

Як вбачається, при проведенні розрахунків підприємство керується Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №359 від 31.10.2006 «Про затвердження методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх користування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року за №1237/13111.

Відповідно до пункту 18 зазначених Правил споживач зобов`язаний оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця.

Покладені законодавством зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання для опалення місць загального користування боржники не виконували.

У відповідності до позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за опалення місць загального користування за період з 01.10.2011 року по 01.12.2019 року в сумі 2881,68 грн..

За період з 01.03.2011 року по 01.01.2019 року позивачем нараховано індекс інфляції в сумі 1026,36 грн., 3% річних в сумі 4136,93 грн.. Загальна сума заборгованості за опалення місць загального користування з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 4136,93 грн..

Суд констатує, що Договір про надання послуг з теплопостачання місць загального користування між сторонами є пролонгованим та чинним, і дана обставина не була спростована стороною відповідача по справі у законний спосіб, шляхом подання належних та допустимих доказів.

З приводу даного встановленого факту суд констатує, що 25 вересня 2007 року представниками ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було складено Акт про відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж теплопостачання в зв`язку з влаштуванням індивідуальної системи опалення. Прилади опалення відокремлені від централізованої системи опалення будинку і демонтовані. Рушникосушарка відключена від ЦСО шляхом з`єднувальної ділянки трубопроводу, який за ізольований та опломбований. Гаряче водопостачання здійснювалось з газової колонки.

При цьому, відповідно до листа КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради направленого на адресу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», зазначено, що в період часу з 01.04.2012 року по 01.01.2019 року офіційних звернень від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо демонтажу приладу опалення в під`їзді №1, де знаходиться квартира АДРЕСА_3 , на адресу КП «ЖЕО №2» не надходило (т. 1 а.с.225).

В Договорі № 322 від 27.08.2007 року визначено, порядок визначення оплати за опалення місць загального користування у багатоквартирних будинках та встановлення розміру плати за неї в разі обладнання квартири індивідуальним опаленням проводиться у відповідності з Методикою, затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 27.11.06 року, за №1237/13111.

Відповідно до обстежень фахівцями підприємства ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» опалення місць загального користування, зокрема 02 грудня 2010 року, працівниками служби контролю за якісні послуг та 2-го теплового району підприємства було встановлено, що прилад опалення в під`їзді будинку знаходиться в робочому стані; складений відповідний акт, що в котре доводить відсутність підстав для не проведення оплати відповідачами за опалення місць загального користування.

Поряд з цим, відповідно до Актів гідравлічного випробування теплових мереж від котельні (ЦТП) по вул. «Героїв Азову» (А.Кукоби),27 від 16.05.2017 року, 14.05.2018 року, 17.05.2019 року, було встановлено, що теплова мережа витримала та придатна для експлуатації в опалювальному періоді, а саме: 2017/2018 р.р., 2018/2019 рр., 2019/2020 рр., що вказує про надання позивачем послуг з теплопостачання до житлового будинку, в якому розташовано квартиру відповідачів (т. 1 а.с. 229, 230,231). З даного приводу стороною позивача вказувалось про те, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» зобов`язане приймати участь у перевірці стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, із складанням відповідного Акту спільно з балансоутримувачем. Проте, за період з 01.01.2011 року по 01.01.2019 року, звернень від балансоутримувача (КП «ЖЕО№2» ПМР) житлового будинку по АДРЕСА_1 щодо перевірки стану внутрішньобудинкових мереж не надходило, що спростовує твердження сторони відповідачів з приводу неналежного надання позивачем послуг з теплопостачання місць загального користування. Разом з цим, безпосередньо стороною відповідачів не надано жодних доказів на спростування вказаних обставин встановлених в ході судового розгляду справи.

При цьому, 17.12.2018 року фахівцями підприємства в присутності представників КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради було обстежено систему опалення місць загального користування під`їзду № НОМЕР_1 , в якому розташована квартира АДРЕСА_5 . В ході проведення перевірки встановлено, що проектне рішення системи опалення МЗК не змінено, прилади опалення у під`їзді функціонують.

Прилади опалення під`їзду знаходяться в працездатному стані і функціонують вільно, що вкотре доводить правомірність дій позивача щодо проведення нарахувань плати за опалення місць загального користування, та в свою чергу вказує про неспроможність тверджень відповідача з даного приводу, які не були доведені жодними доказами з його боку.

Відповідно до частини першої ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року № 1875-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

У частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, згідно пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву споживача кореспондується обов`язок, визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Так як законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до наведених норм закону суд констатує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Судом встановлено, факт чинності та дійсності договірних правовідносин між сторонами по справі, тому відповідачі зобов`язані виконувати взяті на себе зобов`язання по проведенню оплати за опалення місць загального користування.

Наявними по справі доказами підтверджується, що відповідачі зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконували, не вносили платежі за послуги з теплопостачання місць загального користування, у зв`язку з чим за період з 01.01.2011 року по 01.01.2019 року утворилась заборгованість в сумі 2881,68 грн.

Разом з цим, суд приходить до висновку про обгрунтованість заяви ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.1 ст.261ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як встановлено у судовому засіданні, у вересні 2019 року позивач звертався до Ленінського районного суду м. Полтави з заявою про видачу судового наказу.

01 лютого 2019 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави відмовлено ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у видачі судового наказу ( т. 1 а.с.11).

З огляду на те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14.

Так, з аналізу норм законодавства вбачається, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Враховуючи те, що з позовними вимогами позивач звернувся 27 травня 2019 року, тобто поза межами строку позовної давності для стягнення заявленої суми, тому відповідач ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування строку позовної давності, а відтак суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом порушеного права у межах строк загальної позовної давності із даними позовними вимогами, при цьому доказів поважності причин пропущення строків позовної давності позивачем не надано, а тому наявні передбачені ч.4 ст.267 ЦК України, підстави для відмови в частині позовних вимог за спливом строків позовної давності.

Таким чином, до позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2011 по 30.04.2016 року слід застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, заборгованість відповідача ОСОБА_2 за період 01.05.2016 року по 01.08.2018 року складається з суми боргу за опалення міць загального користування і становить в сумі 1463, 45 грн., інфляційні втрати в сумі 118,74 грн, 3 % річних в сумі 41,49 грн., всього в сумі 1623,68 грн.. Заборгованість відповідача ОСОБА_1 за період з 02.08.2018 року по 01.01.2019 року складається з суми боргу за опалення міць загального користування становить в сумі 291,62 грн., інфляційні втрати в сумі 85,00 грн, 3 % річних в сумі 19,90 грн., всього в сумі 396,52 грн..

Щодо проведення нарахувань та розрахунків за плату місць загального користування відповідно до формули розрахунку заборгованості, слід вказати наступне.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 N630 (далі - Правила), визначено, що централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Місця загального користування - це всі допоміжні нежитлові приміщення в багатоквартирному будинку, наприклад, сходові клітини, міжквартирні майданчики, коридори (крім балконів), які є спільною власністю всіх власників квартир / нежитлових приміщень багатоквартирного будинку. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир, як співвласники місць загального користування, повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно опалювальній площі житла. Підтримання температури у МЗК відбувається не тільки через опалювальні пристрої, а також за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції житлових приміщень.

Таким чином, до опалюваної площі будинку не включаються лише площі тих приміщень, які відокремлені від приміщень, що опалюються стінами або дверними чи віконними прорізами із заповненнями, які відповідають вимогам з опору теплопередачі для огороджуючих конструкцій житлових будинків. В іншому разі площа цих приміщень входить до опалюваної площі квартири (будинку).

Пунктом 28 Правил передбачено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

За діючими нормативними документами оплата послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку здійснюється відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 року № 359.

Формула розрахунку позивача не суперечить вказаній методиці та методології передбаченій вказаним актом.

Порядок визначення плати за опалення МЗК проводиться у відповідності з Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартиних будинків та визначення плати за їх опалення (далі- Методика), затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 31.10.06, № 359 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.11.06, за № 1237/13111.

Відповідно пункту 2.1.4 Методики, загальна кількість теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, складає:

УQмзк = Qмзк + Qвтр, де:

Qмзк кількість теплової енергії на опалення сходинкової клітини, Гкал;

Qвтр - втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі (розраховується за СниП 2.04.05-91 Отопление, вентиляция и кондиционирование приложение 12).

Кількість теплової енергії на опалення сходової клітини квартири за адресою АДРЕСА_1 за опалювальний період , що припадає на квартиру АДРЕСА_5 , витрати теплової енергії на опалення місць загального користування складають 0,57 Гкал/опал.період.

Надано розрахунок нарахувань за послуги опалення МЗК за січень 2019 року, де проведено наступне нарахування: 0,57 Гкал/опал.період х ((16?С - (-5,2?С) / (16?С - (-0,8?С)) /178 д. х 31д. =0,12527Гкал х 1596,93 грн. /Гкал = 200,05 грн, де:

0,57 Гкал/опал.період - витрати теплової енергії на опалення МЗК, що припадає на квартиру АДРЕСА_5 ;

+16?С - нормативна температура внутрішнього повітря у МЗК;

5,2 ?С - температура зовнішнього повітря за розрахунковий період;

178 д.- кількість днів опалювального періоду;

31 д. - кількість діб в розрахунковому місяці січні 2019 року;

-0,8?С - середня нормативна температура зовнішнього повітря за опалювальний період;

1596,93 грн. - тарифна послугу з централізованого опалення для населення.

На сьогоднішній день прилади опалення під`їзду знаходяться в працездатному стані і функціонують задовільно. В зв`язку з цим підприємство проводить нарахування за дану послугу.

Нарахування за опалення МЗК проводяться тільки протягом опалювального періоду.

Таким чином, дії позивача щодо нарахування плати за надані послуги є правомірними та обґрунтованими, і відповідають вищезазначеній Методиці та Законам України.

З огляду на вище викладене, суд констатує, що згідно з проектною документацією на будинок передбачено опалення місць загального користування.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості наданого позивачем розрахунку заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, суд приходить до висновку, що нарахування відповідачам плати за опалення місць загального користування здійснювалось відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Мінбуду України від 31.10.2006 р. № 359, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2006 р. за № 1237/13111 (далі - Методика), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин та встановлювала порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування (далі - МЗК) у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами.

Згідно з пунктом 2.1.4. Методики загальна кількість теплової енергії на опалення МЗК складалась з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення МЗК та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі.

Таким чином, навіть якщо послуги з опалення окремих приміщень МЗК не надаються залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі, що спростовує доводи відповідача про відсутність взагалі підстав для оплати ним послуг щодо центрального опалення місць загального користування будинку.

Розрахунок кількості теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, яка припадає на квартиру АДРЕСА_5 , у відповідності до пункту 1.3. Методики проводився з урахуванням фактичної теплової потужності опалювальних приладів, що встановлені в місцях загального користування у будинку по АДРЕСА_1 .

Даний розрахунок відповідачем в установленому порядку не спростований, натомість узгоджується з вказаною Методикою, що дає суду підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог, але з урахуванням строків позовної давності за обставин наведених у даному рішенні.

Судом встановлено, що належних та допустимих доказів для застосування положень пункту 5 частини першої статті 20 Закону № 1875-ІV, абзацу другого підпункту 1 пункту 29 Правил для зменшення розміру плати за надані послуги відповідачем по справі не надано та відповідних обставин суду не доведено.

Згідно розділу 3 Методики плата за опалення місць загального користування багатоквартирних будинків розраховується відповідно до чинних тарифів на теплову енергію для даної категорії споживачів.

З огляду на вказані вище обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги з приводу обов`язку відповідачів оплачувати послуги теплопостачання за опалення місць загального користування є обґрунтованими в межах строку позовної давності.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора обов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань, у тому числі й на зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, тому стягнення судом суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних заявлене позивачем відповідає нормам матеріального права.

Частиною 1 ст.133ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Оскільки ПОГКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заявлено позовні вимоги на суму 4136,93 грн., позов задоволено відповідно до позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_2 на суму 1623,68 ( 1623,68 *100/ 4136,93 грн. = 39,2 %, тобто позов задоволено на 39,2 %, 1728,90*39,2/100 = 677,72 грн.), позов задоволено відповідно до позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_1 на суму 396,52 ( 396,52 *100/ 4136,93 грн. = 9,6 %, тобто позов задоволено на 9,6 %, 1728,90*9,6/100 = 165,97 грн.),

Виходячи з принципу пропорційності розподілу судових витрат, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» понесений судовий збір за подання до суду позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12,13,141, 206, 264-265, 279, 280- 283 ЦПК України, постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, ст. ст. 256,264, 525, 526, 625 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: КП «Житлово - експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування- задовольнити частково.

Заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість, в межах строку позовної давності, за опалення місць загального користування з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 1623,68 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість, в межах строку позовної давності, за опалення місць загального користування з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 396,52 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" судовий збір в сумі 677,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" судовий збір в сумі 165,97 грн..

В іншій частині позовних вимог Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

Позивач Полтавське обласне комунально виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», юридична адреса: 36008, м. Полтава, вул. Польська, 2а, ;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_6 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_6 .

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиН. І. Крючко