Житомирський апеляційний суд
Справа №279/515/25 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 10 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/515/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання зобов`язання припиненим та визнання права власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А. в м. Коростень Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати припиненим за згодою сторін зобов`язання ОСОБА_2 по сплаті боргу у розмірі 100 000 грн на користь ОСОБА_1 внаслідок передання боржником кредиторові відступного у виді транспортного засобу марки «Камаз» 1989 року випуску, модель 43101, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки «Камаз» 1989 року випуску, модель 43101, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову зазначав, що 12.10.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 100 000 грн., у строк до 31.12.2023. Вказує, що строк повернення грошових коштів визначений розпискою від 12.10.2022 сплинув 31.12.2023, однак незважаючи на це відповідач отримані від позивача в борг грошові кошти не повернув. Зазначає, що 19.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із письмовою вимогою про повернення грошових коштів отриманих за борговою розпискою від 12.10.2022 у місячний строк з дня отримання вимоги. Стверджує, що вказана вимога була отримана ОСОБА_2 - 20.01.2024. Зазначає, що 20.01.2024, при особистій зустрічі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній не заперечував факту наявності у нього боргових зобов`язань в сумі 100 000 грн., а також факту прострочення ним виконання зобов`язання по поверненню боргу. Стверджує, що ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що повернути борг у готівковому виразі він можливості не має у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, однак запевнив, що вживає всіх можливих заходів для швидкого повернення коштів.

Вказує, що 16.02.2024 при особистій зустрічі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останнім було запропоновано виконати взяті на себе зобов`язання по поверненню боргу шляхом передачі у власність ОСОБА_1 відступного у виді транспортного засобу марки «Камаз» 1989 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . Зазначає, що ОСОБА_1 розглянувши пропозицію ОСОБА_2 щодо передачі у власність відступного, а саме - транспортного засобу марки «Камаз» 1989 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , усно при зустрічі та листом від 19.02.2024 повідомив ОСОБА_2 про те, що не заперечує проти виконання ним зобов`язання по поверненню коштів отриманих в борг в сумі 100 000 грн шляхом передачі відступного, а саме - транспортного засобу марки «Камаз»1989 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Стверджує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при зустрічі домовились, що перереєстрація транспортного засобу на ім`я ОСОБА_1 має відбутись до 29.02.2024. Відповідач передав йому оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, однак в обумовлений між ними строк, тобто до 29.02.2024 ОСОБА_2 свого зобов`язання в частині вжиття заходів щодо перереєстрації транспортного засобу не виконав. Вважає, що в силу приписів ст. 600 ЦК України боргові зобов`язання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинено у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 було прийнято пропозицію відповідача про передачу відступного у рахунок погашення боргу в розмірі 100 000 грн. Звертає увагу на те, що позивач не має можливості реалізувати своє право на отримання майна транспортного засобу марки «Камаз» 1989 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки відповідач як власник транспортного засобу не виконав взятого на себе зобов`язання щодо перереєстрації транспортного засобу на позивача та продовжує ухилятися від взятого на себе обов`язку. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що єдиним дієвим способом захисту порушеного права апелянта є визнання припиненим зобов`язання відповідача по сплаті боргу у розмірі 100 000 грн на користь апелянта за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного: транспортного засобу марки «Камаз» 1989 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 та визнання за ним права власності на транспортний засіб марки «Камаз» 1989 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що апелянтом та відповідачем, як того вимагає ст. 600 ЦК України, погоджено розмір відступного, порядок передання відступного і таке погодження зафіксовано у відповідній переписці, що велась між апелянтом та відповідачем, зокрема листом відповідача від 16.02.2024, змістом якого зафіксовано пропозицію відповідача апелянту відступного у виді транспортного засобу марки «Камаз» 1989 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 та листа згоди апелянта від 19.02.2024, змістом якого зафіксовано згоду апелянта на прийняття відступного у виді транспортного засобу марки «Камаз» 1989 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . Вважає, що посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 12 квітня 2018 у справі №761/37012/15-ц не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки вони не є релевантними. Зазначає, що у даному випадку, на переконання апелянта при зверненні з відповідним позовом до суду, позивачем було надано достатню кількість доказів на підтвердження того, що відповідач замінив первісний предмет виконання іншим предметом, і для припинення зобов`язання переданням відступного наявна сукупність умов, зокрема: згода сторін на таке припинення; узгодження сторонами розміру, строків і порядку передання відступного; факт передання боржником кредиторові відступного. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Щодо порядку розгляду справи.

Позивач у січні 2025 року звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати припиненим за згодою сторін зобов`язання ОСОБА_2 по сплаті боргу у розмірі 100 000 грн на користь ОСОБА_1 внаслідок передання боржником кредиторові відступного у виді транспортного засобу марки «Камаз» 1989 року випуску, модель 43101, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки «Камаз» 1989 року випуску, модель 43101, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, №43330/09, § 24, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).

Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що ціна позову наявна виключно в позовах, де заявлені вимоги майнового характеру. У позовах немайнового характеру ціна позову не визначається.

Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №761/47244/19 (провадження №61-5178св21), від 18 серпня 2021 року у справі №199/7148/20 (провадження №61-7998св21), 24 травня 2021 року у справі №391/35/19 (провадження №61-7814св20).

Суд першої інстанції визначив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Проте, предметом заявленого позову є вимоги немайнового характеру визнання зобов`язання припиненим та вимоги майнового характеру визнання права власності.

Отже, розгляд цієї справи судом першої інстанції мав відбуватися з повідомленням (викликом) учасників справи.

Основними засадами судочинства, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З огляду на викладене зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи в суді першої інстанції стосовно сторін порушені через не повідомлення останніх про дату і час розгляду справи судом першої інстанції внаслідок її розгляду без повідомлення учасників справи.

Зазначене позбавило сторін права мати реальну можливість представляти свої інтереси як учасників справи в умовах, які передбачені процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду. Вказане, у свою чергу, перешкодило сторонам належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані правові норми та розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Щодо суті спору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 12 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 100 000 грн у строк до 31.12.2023.

Однак ОСОБА_2 грошові кошти у визначений строк не повернув.

19 січня 2024 року ОСОБА_1 було підготовлено вимогу про повернення коштів, яка була отримана ОСОБА_2 20.01.2024.

На вимогу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було направлено лист, у якому вказано про те, що у зв`язку з повномасштабною збройною агресією рф, що вплинула на його фінансове становище він не має можливості повернути позичені кошти. З метою вирішення даної ситуації та на виконання свого зобов`язання щодо повернення коштів вважав за необхідне запропонувати відступне, а саме автомобіль Камаз 1989 року випуску.

19 лютого 2024 року ОСОБА_4 прийнято згоду на прийняття відступного, про що повідомлено ОСОБА_2 . Сторонами узгоджено, що передача відступного шляхом перереєстрації транспортного засобу має відбутися у строк до 29.02.2024 включно.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договір про передачу відступного між сторонами не укладався, у задоволенні вимог про припинення зобов`язання за договором позики на підставі статті 600 ЦК України необхідно відмовити. Вимога позивача про визнання за ним права власності на транспортний засіб є похідною, а тому задоволенню не підлягає.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, договорів.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Позивач ОСОБА_1 мотивував позовні вимоги тим, що ним була прийнята пропозиція від ОСОБА_2 про передачу відступного, а саме автомобіля «Камаз» 1989 року випуску у рахунок погашення боргу в розмірі 100 000,00 грн., і дана обставина є підставою для застосування статті 600 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджено, що 12 жовтня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 100 000 грн у строк до 31.12.2023.

Однак ОСОБА_2 грошові кошти у визначений строк не повернув.

Сторонами було досягнуто згоди на передачу у власність ОСОБА_1 відступного у виді транспортного засобу марки «Камаз» 1989 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , в рахунок виконання зобов`язання по поверненню коштів за договором позики.

Згідно зі статтею 600 ЦК України зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Отже, за змістом статті 600 ЦК України передача відступного передбачає заміну первісного предмета виконання іншим.

Для припинення зобов`язання переданням відступного необхідна сукупність кількох умов, зокрема: згода сторін на таке припинення; узгодження сторонами розміру, строків і порядку передання відступного; факт передання боржником кредиторові відступного.

Обов`язковість досягнення згоди щодо припинення зобов`язань відступним тягне за собою необхідність відповідної фіксації такої згоди.

Таким чином, відступне має бути оформлене договором, в якому вказується розмір відступного, порядок та строк його надання.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2018 у справі №761/37012/15-ц та від 23 вересня 2020 року у справі №497/1085/16-ц.

З врахуванням наведених вимог закону та обставин справи, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 про припинення зобов`язання за кредитним договором на підставі статті 600 ЦК України не підлягає задоволенню, оскільки договір про передачу відступного між сторонами не укладався. Вимога позивача про визнання за ним права власності на транспортний засіб є похідною і також не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки оскаржуване рішення скасовано у зв`язку з порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 06 травня 2025 року.

Головуючий

Судді