Справа №489/8572/24
Провадження № 22-ц/812/815/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за відсутності учасників справи належним чином повідомлених про дату, час місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною

на хвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2025 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Микульшиною Г.А., повний текст складеного того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Миколаївська міська рада, про виділ в натурі частки майна, визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Миколаївська міська рада, про виділ в натурі частки майна, визнання права власності.

14 листопада 2024 року до суду надійшла відповідь відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження на підставі ст. 30 ЦПК України; розпочато підготовче провадження у справі: витребувано у Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» технічну документацію (інвентаризаційну справу) на будинок АДРЕСА_1 .

При ознайомленні з матеріалами інвентарної справи судом встановлено, що відповідач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу від 23 грудня 1975 змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».

Враховуючи відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача та зміну її прізвища, судом було направлено запит до Інгульського відділу ДРАЦС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) щодо наявності відомостей у реєстрі актів цивільного стану про смерть відповідача.

11 березня 2025 року на адресу суду надійшов повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану, згідно якого відповідач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві, про що 02 січня 2013 року складено актовий запис № 5.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2025 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, визнання права власності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Миколаївська міська рада.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції встановивши, що відповідач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до відкриття провадження у справі, і на момент смерті вона не набула статусу учасника справи, то наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через адвоката Коренко Т.В., вказувала, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції ухвалена за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а тому просила про її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Звертає увагу, що листом Інгульського відділу ДРАЦС у місті Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) від 05 березня 2025 року № 186/23.21-86 на адресу суду надійшов повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану, згідно якого відповідач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 82 роки у м. Миколаєві, про що 02 січня 2013 року складено актовий запис № 5.

Ознайомившись з відповідним витягом про смерть 31 березня 2025 року представник ОСОБА_4 подала до суду клопотання про витребування доказів шляхом витребування у Другої миколаївської державної нотаріальної контори відомостей про те чи відкривалась спадкова справа після смерті відповідача з метою визначення належного відповідача по справі.

Протокольною ухвалою суду у задоволенні клопотання відмовлено, оскільки суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, оскільки смерть відповідача настала до відкриття провадження у справі

Вказувала, що належним відповідачем у справах про визнання права власності на земельну ділянку є попередні власники цієї земельної ділянки. Під час розгляду справи з`ясувалось, що відповідачка по справі власниця - земельної ділянки померла, дізнатись цю інформацію до подання позову до суду у представника є неможливим оскільки відповідна інформація з органів ДРАЦС є конфіденційною на надається лише на ухвалу суду.

Отож, оскільки під час підготовчого провадження з`ясувалось, що відповідачка по справі померла, то необхідно з`ясувати чи відкривалась після її смерті та спадщина та встановити коло правонаступників після її смерті, оскільки до правонаступників переходять всі права та обов`язки спадкодавця. У разі якщо спадкова справа не відкривалась, а тому відсутні спадкоємці, то в такому разі позов про визнання право власності на нерухоме майно необхідно до органу територіальної громади на території або в межах якого знаходиться це майно.

Суд першої інстанції не вірно вирішив питання щодо процесуальної долі позовної заяви про визнання права власності, закривши провадження у справі, не визначивши та не з`ясувавши до кінця усі обставин щодо належного відповідача у справі.

Крім того, якщо позов поданий не до того відповідача, то ЦПК України передбачене право на подання клопотання про заміну первісного відповідача на належного, а суд першої інстанції відмовивши у задоволенні клопотання про витребування інформації з нотаріальної контори про те чи відкривалась спадкова справа після смерті відповідачки з метою встановлення належного відповідача по справі, чим позбавив відповідача доступу до правосуддя.

Від третьої особи відзив на апеляційну скаргу на час перегляду справи апеляційним судом не надходив.

Позивач та третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, але у судове засідання не з`явилися.

Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Коренко Т.В. надійшла зава про розгляд справи за їх відсутності, апеляційну скаргу підтримують.

Справу розглянуто за відсутності позивача та третьої особи, що не суперечить вимогам частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Миколаївська міська рада, про виділ в натурі частки майна, визнання права власності.

14 листопада 2024 року до суду надійшла відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження на підставі статті 30 ЦПК України; розпочато підготовче провадження у справі: витребувано у Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» технічну документацію (інвентаризаційну справу) на будинок АДРЕСА_1 .

При ознайомленні з матеріалами інвентарної справи судом встановлено, що відповідач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу від 23 грудня 1975 змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».

Враховуючи відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача та зміну її прізвища, судом було направлено запит до Інгульського відділу ДРАЦС у місті Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) щодо наявності відомостей у реєстрі актів цивільного стану про смерть відповідача.

11 березня 2025 року на адресу суду надійшов повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану, згідно якого відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у м. Миколаєві, про що 02 січня 2013 року складено актовий запис № 5.

Закриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що у разі смерті фізичної особи процесуальне наступництво в порядку статті 55 ЦПК України допускається тільки у тому випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Відповідно до частини першої статі 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті25, частини першої статті26ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення з позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України).

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 206/7142/18 (провадження № 61-51св20).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша стаття 48 ЦПК України).

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Отже, процесуальне правонаступництво, у справах де таке правонаступництво допускається, у разі смерті фізичної особи можливе в порядку статті 55 ЦПК України шляхом залучення правонаступника, однак лише за умови, що смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 200/21020/15-ц (провадження № 61-9921св19) зазначено, що ЦПК України не містить норм, які б передбачали можливість здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому, незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Таким чином, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе шляхом залучення правонаступника померлої сторони (учасника) та лише за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства, є порушенням прав, свобод та інтересів третіх осіб.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року у справі № 681/1267/22 (провадження № 61-6063св23).

Цивільне-процесуальне законодавство України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі. Процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 55 ЦПК України можливо лише шляхом залучення правонаступника померлої сторони за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства (пункти 35, 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 473/1433/18, провадження № 14-35цс20).

Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на обставини справи та встановивши, що відповідач ОСОБА_2 померла задовго до звернення до суду позивача з цим позовом та до дня відкриття провадження у справі - 27 грудня 2012 року, і на момент смерті не набула статусу учасника справи, суд першої інстанції зробив правильний висновок про закриття провадження у справі на підставі частини 1 статті 255 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення та розуміння норм процесуального права, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, підстави вважати, що суд першої інстанції при розгляді даної справи неправильно застосував норми матеріального права чи допустив порушення норм процесуального права, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного вище та змісту процесуальних норм, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та узгоджуються з нормами права, які місцевим судом правильно застосовані, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною залишити без задоволення, а хвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 07 травня 2025 року.