Номер провадження: 22-ц/813/1391/25
Справа № 522/7124/17
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: заявник - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович, стягувач - ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року, постановлену Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Абухіна Р.Д. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, в якому просить:

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , що зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

ІНФОРМАЦІЯ_1 , площею 0,1га, зокрема в угіддях: 0,1000 га землі змішаного типу, кадастровий номер :01:009:04062;

Житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

Земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку б/н, площею 0,0935 га, в тому числі в угіддях 0,0935 га сіножаті, кадастровий номер земельної ділянки 462455570:01:009:0407.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 522/7124/17, виданого 21 червня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 31 травня 2014 року у розмірі 30 тис. доларів США, за борговою розпискою від 30 червня 2014 року у розмірі 20 тис. доларів США всього в розмірі 50 000,00 доларів США. Стягнення боргу зазначеного в доларах США проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день проведення оплати по поверненню боргу.

За вказаним виконавчим провадженням боржником є ОСОБА_2 .

Рішення суду до сьогоднішнього дня не виконано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Під час виконання судового рішення, було встановлено, що відповідно до рішення Одеського апеляційного суду за № 522/7303/17 від 17 грудня 2019 року:

визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки б/н, площею 0,1 га, зокрема по угіддях: 0,1000 га - землі змішаного типу, кадастровий номер :01:009:0406, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Деордієвою І.В., зареєстрований в реєстрі за N1733, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 02 вересня 2015 року та повернуто ділянку у власність ОСОБА_2 ;

визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Деордієвою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 1731, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 02 вересня 2015 року, та повернуто будинок у власність ОСОБА_2 ;

визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку б/н, площею 0,0935 га, в тому числі в угіддях 0,0935 га сіножаті, кадастровий номер земельної ділянки 462455570:01:009:0407, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Деордієвою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 910 та повернуто земельну ділянку у власність ОСОБА_2 .

Зазначене майно не було зареєстровано за боржником ОСОБА_2 , що було перевірено шляхом доступу до Реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вже під час відкритого виконавчого провадження та дії накладеного арешту на все майно боржника ОСОБА_2 здійснила дії, направлені на відчуження вищевказаного майна зі своєї власності, з метою неможливості звернення стягнення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року заяву приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

АДРЕСА_3 , площею 0,1га, зокрема в угіддях: 0,1000 га землі змішаного типу, кадастровий номер :01:009:04062.

Житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

Земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку б/н, площею 0,0935 га, в тому числі в угіддях 0,0935 га сіножаті, кадастровий номер земельної ділянки 462455570:01:009:0407.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції зробив висновок про наявність підстав для звернення державного виконавця до суду з поданням на підставі частини десятої статті 440 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року скасувати у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку за боржником ОСОБА_2 , відмовити.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд надав оцінку акту приватного виконавця Крецула В.А. про передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу (ВП № НОМЕР_3) від 22 грудня 2021 року, вважаючи, що у зв`язку з визнанням недійсними договорів, в тому числі іпотечного договору, зазначений акт як похідна дія вчинена на підставі визнаних недійсними правочинів, втрачає свою юридичну силу.

Вказує, що суд фактично встановив та визнав, що на час розгляду подання приватного виконавця Щербакова Ю.С. майно, а саме: земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0406, та житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 208,8 кв.м, житловою площею 92,2 кв.м, належить ОСОБА_6 на підставі акту приватного виконавця Крецула В.А. про передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу (ВП № НОМЕР_3) від 22 грудня 2021 року, який є дійсним, та в установленому законодавством України порядку не скасований.

Вважає, що суд вийшов за рамки подання приватного виконавця Щербакова Ю.С., не розглядаючи справу по суті, без подання відповідних вимог, без розгляду позовної заяви, фактично визнав недійсним Акт приватного виконавця Крецула В.А. про передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу (ВП № НОМЕР_3) від 22 грудня 2021 року предмет іпотеки придбано ОСОБА_6 в рахунок погашення заборгованості згідно виконавчого напису № 3978 від 13 вересня 2021 року. Вказаний акт є підставою для подальшого оформлення стягувачем право власності на вищезазначене нерухоме майно, в результаті чого позбавив права власності ОСОБА_6 .

Посилаючись на практику Верховного Суду, а саме на те, що продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов, вимоги про визнання недійсним протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту, так само як оскарження акта про проведення електронних торгів, вказує, що суд повинен був відмовити в задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. в частині звернення стягнення на нерухоме майно, а саме на: земельну ділянку, площею 0,1 га, зокрема в угіддях: 0,1000 га - землі змішаного типу, кадастровий номер :01:009:04062, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає оскаржувану ухвалу законною та обгрунтованою, посилаючись на те, що договір іпотеки укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 19 жовтня 2020 року, який визнаний недійсним, тому він не створив жодних правових наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що акт приватного виконавця, складений за результатами електронних торгів, є правочином зазначає, що треба відокремлювати акти, складені за результатами електронних торгів та видані переможцю торгів, які безумовно є правочином, від актів про передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу, які не є правочинами.

Крім того, акт приватного виконавця щодо передачі предмету іпотеки ОСОБА_9 був в полі зору суду першої інстанції, апеляційної та касаційної інстанцій, однак не вплинув на правові висновки по суті справи.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки його представник повістку отримав 26.03.2025 16:50:57 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 170 зв.).

ОСОБА_2 та приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, повістку отримано 26.03.2025 16:50:57 в особистих кабінетах підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідками (а.с. 170, 171), до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглядаючи вказану ухвалу суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 є боржниками ОСОБА_1 який звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до вказаних осіб про стягнення боргу.

Згідно заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року по справі № 522/7124/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року (провадження № 22-ц/785/4294/18), з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у солідарному порядку стягнуто на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 31 травня 2014 року у розмірі 30 тисяч доларів США, за борговою розпискою від 30 червня 2014 року у розмірі 20 тисяч доларів США, всього в розмірі 50 000 тисяч доларів США.

21 червня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси видані виконавчі листи про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_10 суми боргу.

02 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 про стягнення з ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 суму боргу на загальну суму 50000 тисяч доларів США, що підтверджується копією постанови про відкриття провадження.

Постановою приватного виконавця Щербакова Ю.С. від 02 жовтня 2019 року накладений арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 , що підтверджується копією постанови про арешт майна боржника.

04 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 відносно боржника ОСОБА_2 про стягнення з неї солідарно на користь ОСОБА_1 суму боргу у загальному розмірі 50 000 тисяч доларів США на підставі виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси за № 522/7124/17, виданого 21 червня 2018 року, та винесено постанову про арешт всього майна боржника, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

Під час виконання судового рішення, встановлено, що відповідно до рішення Одеського апеляційного суду за № 522/7303/17 від 17 грудня 2019 року:

визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки б/н, площею 0,1 га, зокрема по угіддях: 0,1000 га - землі змішаного типу, кадастровий номер :01:009:0406, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Деордієвою І.В., зареєстрований в реєстрі за N1733, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 02 вересня 2015 року, та повернуто ділянку у власність ОСОБА_2 ;

визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Діордієвою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 1731, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 02 вересня 2015 року, та повернуто будинок у власність ОСОБА_2 ;

визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку б/н, площею 0,0935 га, в тому числі в угіддях 0,0935 га сіножаті, кадастровий номер земельної ділянки 462455570:01:009:0407, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Діордієвою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 910 та повернуто земельну ділянку у власність ОСОБА_2 .

Вже під час відкритого 04 листопада 2019 року виконавчого провадження № НОМЕР_2 та дії накладеного арешту на все майно боржника, ОСОБА_2 здійснила дії, направлені на відчуження вищевказаного майна зі своєї власності з метою неможливості звернення стягнення.

Так, 24 березня 2020 року завідувач Іванківської районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П. здійснила реєстрацію права власності на боржника ОСОБА_2 на підставі рішення Одеського апеляційного суду за № 522/7303/17 від 17 грудня 2019 року.

Відповідно до акту приватного виконавця від 23 квітня 2020 року встановлено, що в ході перевірки даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватним виконавцем Щербаковим Ю.С. встановлено, що із використанням цифрового ключа доступу завідувача Іванківської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_11 24.03.2020 року було здійснено несанкціоноване втручання в діяльність приватного виконавця шляхом незаконного зняття арешту на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 (номер запису про обтяження 33993171).

Незаконне зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 призвело до того, що боржником були вчинені наступні правочини, які призвели до вибуття вищевказаного майна з власності ОСОБА_2 , а саме:

Згідно договору купівлі-продажу від 25 березня 2020 року, посвідченого приватним Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., ОСОБА_2 передає у власність, а ОСОБА_8 приймає житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 208,8 кв.м, який розташований на земельній ділянці, кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0406, за адресою: АДРЕСА_2 ;

Згідно договору купівлі-продажу від 25 березня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Омаровою В.С., ОСОБА_2 передає у власність, а ОСОБА_8 приймає земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0935 га, кадастровий номер земельної ділянки: :01:009:0407.

Згідно договору купівлі-продажу від 25 березня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., ОСОБА_2 передає у власність, а ОСОБА_8 приймає земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0406.

Згідно договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., ОСОБА_12 передає у власність, а ОСОБА_6 прийняв у власність, земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка площею 0,0935 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0407.

Згідно іпотечного договору від 19 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., за яким ОСОБА_12 як іпотекодавець в забезпечення виконання грошових зобов`язань перед ОСОБА_6 передав останньому в іпотеку наступні об`єкти нерухомого майна, а саме: земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0406, та житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 208,8 кв.м, житловою площею 92,2 кв.м.

Актом приватного виконавця Крецула В.А. про передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу (ВП № НОМЕР_3) від 22 грудня 2021 року предмет іпотеки у відповідності до вимог статті 47 Закону України «Про іпотеку» придбано ОСОБА_6 в рахунок погашення заборгованості згідно виконавчого напису № 3978 від 13 вересня 2021 року, який видав Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дімітрова Т.А.

18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Сколівського районного суду Львівської області із позовом про визнання вищевказаних договорів недійсними.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2022 року (справа № 522/10208/20) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними, задоволений, визнано недійсними:

договір купівлі-продажу, реєстраційний номер 2706, посвідчений 25 березня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., який був укладений між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_8 (покупцем), за яким ОСОБА_8 набув у власність житловий будинок АДРЕСА_4 ;

договір купівлі-продажу, реєстраційний номер 2708, посвідчений 25 березня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., який був укладений між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_8 (покупцем), за яким ОСОБА_8 набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0406, площа 0,1 (га), яка розташована за адресою : АДРЕСА_2 ;

договір купівлі-продажу, реєстраційний номер 2710, посвідчений 25 березня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., який був укладений між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_8 (покупцем), за яким ОСОБА_8 набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0407, площа 0,0935 (та), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

договір купівлі-продажу, реєстраційний номер 2450, посвідчений 19 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., який був укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , за яким ОСОБА_6 набув у власність земельну ділянку б/н, площею 0, 0935 га, в тому числі по угіддях 0,0935 га - сіножаті, кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0407, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

договір іпотеки, реєстраційний номер 2442, посвідчений 19 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., який був укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , за яким ОСОБА_8 як іпотекодавець передав ОСОБА_6 як іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов`язань земельну ділянку б/н, площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0406, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та житловий будинок АДРЕСА_2 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 листопада 2023 року касаційна скарга ОСОБА_6 залишена без задоволення, рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2022 року та постанова Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року залишені без змін.

Відповідно до статті 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій реалізації права на доступ до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову

За змістом частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірку, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, - це відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20) та від 07 липня 2023 року у справі № 2-2727/11 (провадження № 61-8007св23).

При розгляді справ указаної категорії необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши, що рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, дійшов правильного висновку про задоволення подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Задоволення подання приватного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, сприятиме належному виконанню рішення суду. У свою чергу боржник добровільно не виконував рішення суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 488/3753/17-ц (провадження № 61-17011сво19) зроблено висновок про те, що розгляд процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) є виконанням судових рішень, як заключного етапу у процесі реалізації захисту цивільних прав. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Правовідносини з виконання судових рішень є триваючими до тих пір, поки судове рішення не буде виконане у порядку, передбаченому законом.

Матеріали справи містять підтвердження, що приватним виконавцем вживалися визначені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для виконання рішення суду, а саме: винесено постанову про арешт майна боржника.

Із урахуванням встановлених у цій справі обставин, приватним виконавцем було здійснено усі необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для належного виконання судового рішення на цьому етапі, проте вжиті заходи примусового виконання рішення суду не призвели до задоволення вимог стягувача.

Встановлений судовими рішеннями факт недійсності правочинів, на підставі яких боржником було відчужено майно, не вимагає доведення неправомірності набуття такого майна іншими особами та оспорення права власності ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_2 не мала права його відчужувати, будучи обізнаною про наявність невиконаного судового рішення про солідарне стягнення з неї заборгованості на користь ОСОБА_1 , про наявність відкритого виконавчого провадження, в межах якого приватним виконавцем накладено арешт на все її майно.

В силу ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Незмістовним є посиланням апеляційної скарги на фактичне встановлення судом та визнання, що на час розгляду подання приватного виконавця Щербакова Ю.С. спірне майно належить ОСОБА_6 на підставі акту приватного виконавця Крецула А.А. про передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу (ВП № 66938758) від 22.12.2021, який є дійсним та в установленому законом порядку не скасований, і що суд вийшов за рамки подання приватного виконавця.

Предбачена процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можно ототожнювати з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки через те, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт. Вказане свідчить про намагання заявниці за допогою вказаного поняття витлумачити на свою користь норми права, що підлягають застосуванню до виниклих відносин, за відсутності законодавчих підстав обґрунтованості своєї заяви.

Крім того, зазначений акт приватного виконавця Крецула В.А., на наявності якого базується правова позиція ОСОБА_2 , викладена нею в апеляційній скарзі, був в полі зору Львівського апеляційного суду, однак не вплинула на висновку щодо законності ухваленого рішення, а постановою Верховного Суду вд 29 листопада 2023 року рішення судів першої та апеляційної інстанції залишені без змін.

Слушними є в цій частині доводи відзиву на апеляційну скаргу сторони стягувача ОСОБА_1 про те, що за умови набуття права власності ОСОБА_6 як останнім набувачем спірного майна фактично у справі оспорюються дії приватного виконавця боржником ОСОБА_13 , яка начебто відчужила належне їй майно третім особам, що не узгоджується із засадами добросовісності та розумності, притаманними цивільному праву.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями).

Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Оскільки судом вирішувалося питання про зверненн стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку за боржником, то судом апеляційної інстанції залучено до матеріалів справи оновлену інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 422093214 від 10.04.2025 12:23:13, з якої вбачається зареєстроване право вланості на спірне майно за ОСОБА_8 на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.03.2020 (скасовані судовим рішенням, що набрало законної сили договори купівлі-продажу від 25 березня 2020 року), тому що таке є предметом доказування по справі з метою запобігання можливим порушенням прав третіх осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, тому ухвалу суду, відповідно до вимогст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 25 квітня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: О.Ю. Карташов

В.А.Коновалова