Справа №949/233/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Тарасюк А.М.,
при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальностю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором ,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 вересня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 укладено Договір №77471634.
Також, 20 серпня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено Договір №4920340.
Згідно п. 1 Договору №77471634, Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики.
Відповідно до п. 2 вказаного Договору, сума Позики становить 2133.00 грн.; процентна ставка (базова, фіксована) становить 1.99 %, яка нараховується за кожен день користування Позикою.
Відповідно до положень Договору №77471634, цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України "Про електронну комерцію" Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Відповідно до п. 6.5. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення Позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту Позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування Позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та Процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування Процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування Позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування.
До того ж, згідно п. 1.1. Договору №4920340, Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
Відповідно до п. 1.2 Договору №4920340, сума (загальний розмір) кредиту становить 4000.00 грн.
Згідно п. 1.5.2. Договору №4920340, проценти за користування кредитом: 1800 грн., які нараховуються за ставкою 3 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно п. 1.6. Договору №4920340, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1. Договору №4920340, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Пунктом 2.3.1.2. вказаного Договору передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Згідно п. 4.2. Договору №4920340, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору.
Відповідно до п. 6.1. Договору №4920340, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Пунктом 6.3. цього Договору виначено, що приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Позикодавці зі своєї сторони належним чином виконали свої зобов`язання за укладеними договорами, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договорів, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.
Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договорами наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
22 лютого 2022 року було укладено договір №22/02/2022 відповідно до якого ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77471634.
10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило на користь ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77471634.
15 грудня 2021 року було укладено договір №15/12-2021-22 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4920340.
10 березня 2023 року було укладено договір №10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4920340.
Таким чином, ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" наділено правом вимоги до відповідача за вищевказаними договорами.
Станом на сьогоднішній день заборгованість за договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №77471634 від 30 вересня 2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 6972,27 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2133,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 4838,92 грн., нараховані 3% річних - 0,35 грн.
Представник позивача ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" у судове засідання не з`явився. Проте, до початку судового засідання від директора ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" Ткаченко М.М. надійшла заява в якій просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує.
При цьому, у прохальній частині позовної заяви позивач зазначає, що проти винесення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судових засідань, шляхом розміщенням оголошення на веб-сайті Судової влади України, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подано.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подала відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Як визначено ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 20 серпня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №4920340 (а.с.18-22), відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 4000,00 грн.
Також, 20 серпня 2021 року відповідач ознайомився із Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів, про що поставив свої підписи (а.с.22 звор.бік - 23).
Так, згідно з п. 1.2. Договору №4920340, сума кредиту (загальний розмір) складає 4000,00 грн.
Відповідно до п. 1.3. Договору №4920340, строк кредиту 15 днів з 20 серпня 2021 року.
Відповідно до п. 1.4. Договору №4920340, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 04 вересня 2021 року.
Пунктом 1.5.1. Договору №4920340 передбачено, що комісія за надання кредиту: 1160,00 грн., яка нараховується за ставкою 29 відсотків від суми кредиту одноразово.
Відповідно до п. 1.5.2. Договору №4920340, проценти за користування кредитом: 1800,00 грн., які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно п. 1.6. Договору №4920340, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1. Договору №4920340 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Зі змісту п. 5.1 Договору №4920340, позичальник стверджує, що до укладення Договору отримав проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п. 6.3) та Правилами, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору; умови Договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану.
Також вказаним пунктом визначено, що для розпорядження правами вимоги за цим Договором (відступлення, застава, продаж, тощо) Товариству не потрібно чекати на порушення умов цього Договору позичальником та не потрібно будь-яке погодження позичальника.
Відповідно до п. 6.1. та п. 6.5 Договору №4920340, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби та прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення 20 серпня 2021 року Анкети-заяви на кредит на сайті (а.с.24), з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, і в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 4000,00 грн., що підтверджується довідкою від 13 листопада 2025 року ТОВ "ФК Елаєнс" (а.с.37 звор.бік).
Як встановлено в ході розгляду справи, ТОВ "МІЛОАН" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором №4920340 виконало, та надало йому кошти шляхом їх перерахування у розмірі 4000,00 грн, за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою від 13 листопада 2025 року ТОВ "ФК Елаєнс" (а.с.37 звор.бік).
Отже, факт укладення Договору про споживчий кредит №4920340 від 20 серпня 2021 року та отримання кредитних коштів в сумі 4000,00 грн. знайшов підтвердження у ході розгляду справи.
У подальшому, 15 грудня 2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "Вердикт капітал" укладено Договір факторингу №15/12-2021-22, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило ТОВ "Вердикт капітал" права грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту №4920340 (а.с.54 звор.бік - 58).
10 березня 2023 року між ТОВ "Вердикт капітал" та позивачем ТОВ "Коллект центр" укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ "Вердикт капітал" відступило позивачу ТОВ "Коллект центр" права грошової вимоги до боржників, у тому числі за Договором про споживчий кредит №4920340 від 20 серпня 2021 року, що укладений між ТОВ "МІЛОАН" та відповідачем ОСОБА_1 (а.с.66-68).
Таким чином, ТОВ "Коллект Центр" набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_2 .
Проте, що стосується нарахованої суми відсотків, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Зроблений позивачем розрахунок заборгованості по загальній сумі боргу та її складових відповідає заборгованості, що зазначена у Реєстрі боржників до Договору відступлення прав вимоги №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року.
Аналізуючи досліджені по справі письмові докази та заявлену позивачем суму кредитної заборгованості, суд дійшов висновку про її невідповідність в частині нарахованих процентів умовам укладеного з відповідачем Договору №4920340.
Так, у розділі 1 Договору №4920340, який визначає предмет договору, сторони чітко передбачили строк кредитування 15 днів, починаючи з 20 серпня 2021 року по 04 вересня 2021 року (пункти 1.1, 1.3, 1.4 Договору).
У графіку платежів, який є додатком № 1 до цього Договору, також зазначено, що кредит видається 20 серпня 2021 року на 15 днів і повинен бути погашений 04 вересня 2021 року. Поверненню у цей строк підлягає 6960,00 грн, з яких: 4000,00 грн суми кредиту, 1800,00 грн процентів за користування кредитом, 1160,00 грн комісії за надання кредиту.
Розділ 2 Договору №4920340 передбачає умови виконання, тобто реалізації самого предмета договору, визначеного у розділі 1 Договору.
У пункті 2.2.1 Договору визначено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1 - 1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 Договору.
За змістом п. 3.4.2 Договору, позичальник має право здійснювати пролонгацію на умовах передбачених цим Договором.
У пункті 2.3 Договору визначено, що пролонгація може відбуватися на пільгових умовах (п. 2.3.1.1) або на стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.2).
Із відомості про щоденні нарахування та погашення, складеної ТОВ "Мілоан" за кредитним договором №4920340 (а.с.38-39), вбачається, що з 20 серпня 2021 року по 04 вересня 2021 року нарахування відсотків за користування кредитними коштами нараховувались проценти згідно з п. 1.5.2 договору в сумі 120,00 грн. щодня, а після пролонгації починаючи з 05 вересня 2021 року по 19 вересня 2021 року згідно із п.п. 1.5.2, 2.3.1.2 договору в сумі 108,00 грн щодня, з 20 вересня 2021 року по 22 вересня 2021 року згідно із п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору в сумі 180,00 грн щодня, з 23 вересня 2021 року по 29 вересня 2021 року згідно із п.п. 1.5.2, 2.3.1.2 договору в сумі 102,00 грн щодня та з 30 вересня 2021 року по 25 листопада 2021 року згідно із п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору в сумі 171,00 грн. щодня.
Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору №4920340, позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору.
Отже, аналіз вищенаведених умов договору свідчить про їх явну суперечливість між собою.
Зокрема, п. 2.2.1 договору чітко визначає, що у випадку продовження позичальником строку кредитування він має додатково сплатити комісію, при цьому конкретної прив`язки до п. 2.3.1.1 або п. 2.3.1.2, які передбачають пролонгацію на пільгових та стандартних (базових) умовах, не містить, а лише відсилається на загальний пункт 2.3 договору.
Належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту, до матеріалів позову не додано та в позові не зазначено.
Крім цього, структура самого Договору про споживчий кредит №4920340 достатньо свідчить, що строк кредитування визначається предметом договору (розділ 1) і становить 15 днів, а подальші умови, що визначені у розділі 2 Договору, передбачають лише умови виконання самого предмета договору, тобто розділу 1 договору, який і включає у себе строк кредитування.
У зв`язку із цим, нарахування відповідачу після 04 вересня 2021 року процентів у відповідності до 2.3.1.2 договору не знаходить свого належного юридичного обґрунтування і по своїй суті є реалізацією положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка захищає інтереси кредитодавця в разі прострочення позичальником грошового зобов`язання.
За таких обставин, суд не вбачає обґрунтованих підстав вважати, що після спливу визначеного у п. 1.4 Договору №4920340 строку кредитування відбулася пролонгація кредиту.
Окрім того, 30 вересня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 укладено Договір позики №77471634, за яким позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та оплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п. 1 Договору)
Відповідно до п. 2 Договору, товариство надало відповідачу кредит, загальний розмір якого становить 2133,00 грн., строком на 24 дні зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 1,99 відсотки.
Невід`ємною частиною вказаного Договору, відповідно до п. 3, є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.30 звор.бік), де загальна вартість кредиту зазначена у сумі 2138,12 грн.
Підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги (п. 5.1 Договору).
Відповідно до п. 12 Договору №77471634, цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно довідки ТОВ "ФК "ФІНЕКСПРЕС" №КД-000000923/ТНПП від 08 жовтня 2024 року (а.с.40), ТОВ "ФК "ФІНЕКСПРЕС", яке діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (Рішення НБУ про включення до Реєстру платіжної інфраструктури та видачу ліцензії від 27 квітня 2023 року №21/764-рк) підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, укладеного між Компанією та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та завершення наступної платіжної операції: дата 30 вересня 2021 року; номер платежу е0603699-7а0d-4bcc-a787-1d540f128834; сума 2133,00 грн.; отримувач - ЕПЗ номер НОМЕР_2 .
У вказаній довідці зазначено, що оскільки Компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.
Отже, факт укладення Договору позики №77471634 від 30 вересня 2021 року та отримання кредитних коштів в сумі 2133,00 грн. знайшов підтвердження у ході розгляду справи.
Втім, 22 лютого 2022 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Вердикт Капітал" був укладений Договір факторингу №22/02/2022 (а.с.48-50), відповідно до умов якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", як первісний кредитор, відступило на користь нового кредитора ТОВ "Вердикт Капітал" право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором №77471634, що був укладений між первісним кредитором та позичальником ОСОБА_1 .
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №22/02/2022 ТОВ "Вердикт капітал" набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі заборгованості 6971,92 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 2133,00 грн.; 4838,92 грн. - заборгованість по процентам.
У подальшому, 10 січня 2023 року між ТОВ "Вердикт капітал" та позивачем ТОВ "Коллект центр" укладено Договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ "Вердикт капітал" відступило позивачу ТОВ "Коллект центр" права грошової вимоги до боржників, у тому числі за позики №77471634 від 30 вересня 2021 року, що укладений між первісним кредитором та позичальником ОСОБА_1 (а.с.60-62).
Відповідно до Реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року позивач ТОВ "Коллект центр" набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі заборгованості 6972,27 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 2133,00 грн.; 4838,92 грн. - заборгованість по процентам та 3% річних - 0,35 грн. (а.с.64-65).
Отже, до ТОВ "Коллект Центр" наділено правом вимоги до відповідача за Договором позики №77471634 від 30 вересня 2021 року.
Проте, що стосується нарахованої суми відсотків, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, із доданого до позову розрахунку заборгованості вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача за Договором №77471634 від 30 вересня 2021 року станом на 02 січня 2025 року становить 6972,27 грн., з яких: заборгованість за тілом кредит на дату відступлення права вимоги (10 січня 2023 року) та на дату розрахунку - 2133,00 грн. ; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги (10 січня 2023 року) та на дату розрахунку - 4838,92 грн; 3% річних на дату відступлення права вимоги (10 січня 2023 року) та на дату розрахунку - 0,35 грн. (а.с.47).
Зроблений позивачем розрахунок заборгованості по загальній сумі боргу та її складових відповідає заборгованості, що зазначена у Реєстрі боржників до Договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року.
Аналізуючи досліджені по справі письмові докази та заявлену позивачем суму кредитної заборгованості, суд дійшов висновку про її невідповідність в частині нарахованих процентів умовам укладеного з відповідачем Договору №77471634.
Так, у п. 2 Договору №77471634, який визначає параметри та умови позики, порядок і графік повернення позики та сплати процентів, сторони чітко передбачили строк кредитування 24 дні, починаючи з 30 вересня 2021 року по 24 жовтня 2021 року (пункти 2.1-2.3 Договору).
У графіку платежів, який є додатком № 1 до цього Договору, також зазначено, що кредит видається 20 серпня 2021 року на 15 днів і повинен бути погашений 04 вересня 2021 року. Поверненню у цей строк підлягає 6960,00 грн, з яких: 4000,00 грн суми кредиту, 1800,00 грн процентів за користування кредитом, 1160,00 грн комісії за надання кредиту.
За змістом п. 5.2 Договору, позичальник має право продовжувати строк користування позикою (пролонгація) на умовах передбачених Правилами надання грошових коштів у позику.
Із відомості про щоденні нарахування по Договору №77471634, складеної ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" (а.с.43-44), вбачається, що з 30 вересня 2021 року по 23 жовтня 2021 року нараховувались проценти за користування кредитними коштами в сумі 0,21 грн. щодня, 25 жовтня 2021 року нараховано 1056,05 грн. процентів, а починаючи з 26 жовтня 2021 року по 22 лютого 2022 року в сумі 42,45 грн. щодня.
Відповідно до п. 7 Правил надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною вказаного Договору (а.с.30-36), позичальник має право продовжити строк користування позикою. За продовження строку користування позикою, позичальник сплачує Товариству проценти на умовах, обраних позичальником для здійснення певного виду пролонгації. Розмір процентів визначається виходячи з базової процентної ставки, зазначеної у договорі позики та кількості днів, на яку позичальник бажає оформити пролонгацію. Товариством можуть бути запропоновані як один, так і декілька варіантів продовження користування позикою.
Отже, аналіз вищенаведеного пункту Правил свідчить, що у випадку продовження позичальником строку кредитування він має додатково сплатити проценти.
Проте, належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту, до матеріалів позову не додано та в позові не зазначено.
Крім цього, структура самого Договору про споживчий кредит №77471634 достатньо свідчить, що строк кредитування визначається п. 2 і становить 24 дні, а подальші умови, що визначені у Договорі, передбачають лише умови виконання самого предмета договору, який і включає у себе строк кредитування.
У зв`язку із цим, нарахування відповідачу після 24 жовтня 2021 року процентів у відповідності до п. 5.2 договору не знаходить свого належного юридичного обґрунтування і по своїй суті є реалізацією положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка захищає інтереси кредитодавця в разі прострочення позичальником грошового зобов`язання.
За таких обставин, суд не вбачає обґрунтованих підстав вважати, що після спливу визначеного у п. 2 Договору №77471634 строку кредитування відбулася пролонгація кредиту.
У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом також у Постанові Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.
Разом з тим, відповідно до висновку Великої Палати у справі №910/4518/16 від 05 квітня 2023 року, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку.
Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Кредитні договори укладені 20 серпня 2021 року строком на 15 днів та 30 вересня 2021 року строком на 24 дні, тобто термін повернення кредиту 04 вересня 2021 та 24 жовтня 2021 року відповідно. Отже, нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, у даному випадку після 04 вересня 2021 року та 24 жовтня 2021 року, є безпідставним, тобто таким, що суперечить умовам кредитування і нормам ст. 1048 ЦК України.
Тому право кредитодавця ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та в подальшому його правонаступників нараховувати передбачені указаними Договорами проценти за користування кредитом припинилося 05 вересня 2021 року та 25 жовтня 2021 року відповідно, у зв`язку із чим з цих дат права та інтереси кредитодавця та його правонаступників забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, відповідно до вищенаведених законодавчих приписів, правових висновків Верховного Суду, умов кредитних договорів, суд встановив підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про споживчий кредит №4920340 від 20 серпня 2021 року в загальній сумі 6960,00 грн., яку становить загальна вартість кредиту, передбачену п. 1.5 Договору та за Договором позики №77471634 від 30 вересня 2021 року в загальній сумі 2138,12 грн., яку становить загальна вартість позики, передбачену п. 2.3 Договору
За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами Цивільного кодексу України, а також спеціальними нормами Закону України "Про електронну комерцію".
Так, одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Так, Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно ст. 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Отже, як встановлено, відповідач звернувся до первісних кредиторів з метою отримання банківських послуг та підписав електронні кредитні договори.
Усі зазначені позивачем документи підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризики настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів' жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів достовірно встановлено, що 30 вересня 2021 року та 20 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "МІЛОАН" укладено Договори №77471634 та №4920340, відповідно до умов яких позичальнику надано кредити в розмірі 2133,00 грн та 4000,00 грн. відповідно, які він зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування ним на визначених у кредитних договорах умовах та у встановлені строки.
Фактично отримані та використані позичальником ОСОБА_1 грошові кошти у добровільному порядку кредитору повернуті не були.
Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені.
Наявні в матеріалах справи наступні договори про відступлення прав вимоги, факторингу, витяги з реєстрів боржників, підтверджують належне набуття позивачем прав вимоги до відповідача і сумнівів щодо цього вказані копії документів не викликають.
В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) вказується, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 9098,12 грн. кредитної заборгованості.
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з цим, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).
Згідно зі ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Судом встановлено, що 02 вересня 2024 між ТОВ "Коллект Центр" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір про надання правничої допомоги №02-09/2024-7 з узгодженням видів послуг за даним договором (а.с.11-13) у зв`язку з чим ТОВ "Коллект Центр" було понесено відповідні витрати для звернення до суду.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Верховний Суд у справі №922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
У постанові №908/2702/21 від 12.01.2023 Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Суд зазначає та наголошує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Відтак, суд вважає можливим зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та стягнути їх з відповідача на користь позивача в розмірі 4500 грн., що на переконання суду, відповідатиме принципу розумності та співмірності за даних обставин.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 15, 203, 204, 207, 509, 512-514, 516, 525, 526, 530, 536, 599, 611, 612, 625-628, 638, 639, 641, 644, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1077, 1078, 1082 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 23, 76-78, 81, 141, 265, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України суд-
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" заборгованість за Договорами №77471634 від 30.09.2021 та №4920340 від 20.08.2021 року у розмірі 9098,12 грн. (дев`ять тисяч дев`яносто вісім гривень дванадцять копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 605,73 грн. (шістсот п`ять гривень сімдесят три копійки).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот гривень).
У задоволенні решти вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана позивачем через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", , місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: Тарасюк А.М.