Справа № 132/3448/18
Провадження № 22-ц/801/1144/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 рокуСправа № 132/3448/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Виконавчий комітет Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, ОСОБА_2 , виконавчий комітет Калинівської міської ради Вінницької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Якименка Олексія Олексійовича про скасування заходів забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, ОСОБА_2 , виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області про визнання заповіту недійсним, встановлення юридичного факту та визнання права власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Касьянова Максима Миколайовича на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді Павленка І.В.,

встановив:

В березні 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Якименко Олексій Олексійович звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року було вжито заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :02:101:0252, розміром 0,06 га, що розташована по проїзду 5-й Генерала Арабея, 64, в м. Вінниця та заборони приватному нотаріусу Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Варламову Олександру Васильовичу видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом або за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та проводити державну реєстрацію права власності на спадкове майно, до розгляду справи по суті та винесення судового рішення, що набуде законної сили.

Крім того, ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року було вжито заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони приватному нотаріусу Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Варламову Олександру Васильовичу видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом або за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та проводити державну реєстрацію права власності на спадкове майно, зокрема щодо квартири АДРЕСА_1 , до розгляду справи по суті та винесення судового рішення, що набуде законної сили.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2024 року , яке залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2025 року позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено юридичний факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та є рідним дядьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 18 березня 2025 року.

За вказаних обставин вважає, що потреба в забезпеченні позову відпала, а тому звернувся до суду з даним клопотанням в якому просив скасувати заходи забезпечення позову, які вжито ухвалами Калинівського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року та від 26 вересня 2019 року.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року клопотання задоволено.

Застосовані у цивільній справі № 132/3448/18 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, ОСОБА_2 , виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області про визнання заповіту недійсним, встановлення юридичного факту та визнання права власності, заходи забезпечення позову, а саме ухвалами Калинівського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року та від 26 вересня 2019 року скасовано.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Касьянов Максим Миколайович подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив суд скасувати ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року та відмовити в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника, судом попередньої інстанції помилково розглянуто вказане клопотання без виклику та відповідно участі сторін, що є порушенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Поряд з цим покликається на те, що оскільки позовні вимоги були задоволені частково, то в силу ч. 7 ст. 158 ЦПК України застосовані заходи забезпечення позову повинні були продовжити діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Сторони по справі не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду відповідає.

Судом встановлено, що ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року було вжито заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :02:101:0252, розміром 0,06 га, що розташована по проїзду 5-й Генерала Арабея, 64, в м. Вінниця та заборони приватному нотаріусу Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Варламову Олександру Васильовичу видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом або за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та проводити державну реєстрацію права власності на спадкове майно, до розгляду справи по суті та винесення судового рішення, що набуде законної сили (т 1, а.с. 183-185).

Крім того, ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року було вжито заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони приватному нотаріусу Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Варламову Олександру Васильовичу видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом або за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та проводити державну реєстрацію права власності на спадкове майно, зокрема щодо квартири АДРЕСА_1 , до розгляду справи по суті та винесення судового рішення, що набуде законної сили (т.3, а.с. 182-183).

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2024 року (т. 5, а.с. 61-66), яке залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2025 року (т. 5, а.с. 179-186) позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено юридичний факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та є рідним дядьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Європейський суд з прав людини також зазначає, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149159 ЦПК України.

Забезпечення позову по суті це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України, частинами першою, четвертою, дев`ятою якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, забезпечувальні заходи застосовуються та скасовуються судом шляхом ухвалення процесуального рішення ухвали.

Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З аналізу наведених положень вбачається, що правовий інститут скасування заходів забезпечення позову передбачає зняття застосованих судом обмежень, покликаних забезпечити можливість виконання судового рішення, у випадку зміни ситуації в порівнянні з тією, що існувала при застосуванні таких обмежень, коли в результаті такої зміни потреба в застосованих обмеженнях припинила своє існування.

Під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання, зокрема, чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову - стаття 264 ЦПК України.

Правовий аналіз зазначених норм процесуального права вказує на те, що суд, у випадку, зокрема, повної відмови у задоволенні позову в силу положень частини 9 статті 158 ЦПК України, вправі безпосередньо в своєму судовому рішенні зазначити про скасування заходів забезпечення позову. В іншому випадку вжиті заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом при зверненні до суду заінтересованої особи.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, то при ухваленні судом судового рішення, зокрема, про повну відмову у задоволенні позову, вважається, що підстава і потреба у забезпеченні позову, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів, відпали.

Встановивши, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2024 року, яке залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2025 року в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , зокрема, про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області 03 травня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №60 та визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :02:101:0252 в розмірі 0,06 га, що розташована по проїзду 5-й Генерала Арабея 64 у м. Вінниці відмовлено, суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та скасування заходів забезпечення позову.

Поряд з цим колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в резолютивних частинах ухвал Калинівського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року та від 26 вересня 2019 року зазначено, що вищевказані заходи забезпечення позову застосовані до розгляду справи по суті та винесення судового рішення, що набуде законної сили.

Як вбачається, з матеріалів справи рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2024 року, залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2025 року яка в цей же день набрала законної сили, у відповідності до ч. 1 ст. 384 ЦПК України.

Таким чином клопотання про скасування заходів забезпечення позову є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув клопотання за відсутності виклику та участі сторін у його розгляді, правильності висновків не спростовує, оскільки, не перешкоджала суду першої інстанції розглянути клопотання у відповідності до вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України, згідно якої клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про задоволення клопотання, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала відповідає вимогам ст. 158, 263, 264 ЦПК України, і її слід залишити без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

На підставі ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Касьянова Максима Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета