П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 травня 2025 року місто Київ

справа № 753/2452/24 провадження № 22-ц/824/1788/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ФІНАНС»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Гусак О.С.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року позивач ТОВ «ЕЛІТ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту від 31 серпня 2020 року № 491033543 у розмірі 56 133, 10 грн., яка складається з основної суми заборгованості (тіла кредиту) в розмірі 37 786,10 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 18 347 грн., а також судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 7 100 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 серпня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 491033543, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав ОСОБА_1 кредит у сумі 38 892,91 грн. строком на 24 місяці з відсотковою ставкою 39,90% річних. Договір кредитної лінії було укладено з відповідачем в електронній формі у відповідності до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Так, АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі шляхом перерахування на рахунок відповідача безготівковим шляхом грошові кошти у розмірі 38 892,91 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим, за нею утворилась заборгованість, яка складається з тіла кредиту в розмірі 37 786,10 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 18 347 грн.

20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, за умовами якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 491033543 від 31 серпня 2020 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року задоволені позовні вимоги ТОВ «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість у загальному розмірі 56 133,10 грн. та судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 3 028 грн.

В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 10 липня 2024 року подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, та вирішити питання про перерозподіл судових витрат.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

Зокрема посилається на те, що документи для оформлення вказаного кредиту, апелянт підписувала у відділенні АТ «Альфа-Банку» в м. Києві, а не укладала договір в електронній формі за допомогою електронного підпису, як зазначено у позовній заяві.

Крім того, в матеріалах справи міститься виписка АТ «Сенс Банку», що стосується особового рахунку відповідачки в період з 31 серпня 2020 року по 20 грудня 2021 року, згідно якої перерахування коштів в сумі 38 892, 91 грн. від платника АТ «Альфа-Банк» отримувачу ОСОБА_1 було здійснено на інший рахунок, ніж зазначений в оферті від 31 серпня 2020 року, тобто реквізити рахунків у виписці та у оферті - різні, а тому позивачем не підтверджено належними доказами факт надання кредиту на умовах зазначених у кредитному договорі від 31 серпня 2020 року № 491033543.

Заперечує факт встановлений судом першої інстанції про невиконання апелянтом зобов`язань за кредитним договором № 491033543.

Також, в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки судом без клопотання про поновлення строку, приєднано та враховано подану позивачем копію платіжного доручення про сплату коштів за договором факторингу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити в силі, як законне та обґрунтоване.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 7 травня 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 31 серпня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено договір про надання кредиту № 491033543, за умовами якого сторони погодили:- тип кредиту: кредит готівкою;- сума кредиту - 38 892, 91 грн.;- процентна ставка: фіксована 39,90%;- строк кредиту: 24 місяці.

Так, підпис позичальника, а в даному випадку відповідача, в оферті на укладання угоди про надання кредиту № 491033543, в паспорті споживчого кредиту, а також в додатку №1 до Угоди про надання кредиту № 491033543 від 31 серпня 2020 року, свідчить про те, що остання отримала усю інформацію про умови кредитування та погодилась на зазначені умови.

20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу № 4, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору. Право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до додатку № 1-1 до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» отримало право вимоги за кредитним договором № 491033543 від 31 серпня 2020 року (відомості про боржника: ОСОБА_1 ; сума за основною заборгованістю - 37 786,10 грн.; сума заборгованості за процентами та комісією - 18 347 грн.; загальна сума заборгованості - 56 133,10 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог належними та допустимими доказами.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, укладеним в письмовій формі.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу № 4, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору. Право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до додатку № 1-1 до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» отримало право вимоги за кредитним договором № 491033543 від 31 серпня 2020 року (відомості про боржника: ОСОБА_1 ; сума за основною заборгованістю - 37 786,10 грн.; сума заборгованості за процентами та комісією - 18 347 грн.; загальна сума заборгованості - 56 133,10 грн.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що документи для оформлення вказаного кредиту, апелянт підписувала у відділенні АТ «Альфа-Банку» в м. Києві, а не укладала договір в електронній формі за допомогою електронного підпису, як зазначено у позовній заяві. Так дійсно, у позовній заяві вказано, що кредитний договір був укладений в електронній формі, проте, в матеріалах справи міститься копія Оферти на укладання угоди про надання кредиту від 31 серпня 2020 року № 491033543, копія паспорту споживчого кредиту, копія графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, які містять фізичний підпис відповідачки ОСОБА_1 , що підтверджує твердження апелянта про укладення договору споживчого кредиту у письмовій формі.

Як установлено судом, 31 серпня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено договір про надання кредиту № 491033543 за умовами якого сторони погодили: тип кредиту: кредит готівкою; суму кредиту - 38 892, 91 грн.; процентну ставку: фіксовану 39,90%; строк кредиту: 24 місяці.

Факт укладання зазначеного договору відповідачкою не оспорюється та підтверджується змістом апеляційної скарги.

Відповідно, підпис позичальника ОСОБА_1 в оферті на укладання угоди про надання кредиту № 491033543, в паспорті споживчого кредиту, а також в додатку №1 до Угоди про надання кредиту № 491033543 від 31 серпня 2020 року, свідчить про те, що остання отримала усю інформацію про умови кредитування та погодилась на зазначені умови.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачка вважає, що позивачем не доведено факт перерахування коштів від платника АТ «Альфа-Банк» отримувачу ОСОБА_1 , оскільки реквізити рахунків у виписці та у оферті - різні, а тому виписка АТ «Сенс Банку» надана позивачем на підтвердження позовних вимог - є неналежним та недопустимими доказом.

Проте такі твердження апелянта не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, як підстава для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: «1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 2. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).»

Отже, виписка по особовим рахункам ОСОБА_1 в період з 31 серпня 2020 року по 20 грудня 2021 року, додана до позовної заяви, в розумінні вимог цивільно - процесуального законодавства - є належними та допустимим доказом в цих правовідносинах (а.с.15-23).

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року в справі № 456/3643/17 та Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, де зазначено, що виписка має статус первинного бухгалтерського документу.

Розрахунок заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за період з 31 серпня 2020 року по 1 грудня 2021 року, який підтверджується випискою по особовим рахункам за договором від 31 серпня 2020 року № НОМЕР_1 , свідчить про наявність невиконаного відповідачкою зобов`язання з повернення кредитних коштів (а.с. 24).

Щодо посилання на різницю в номерах рахунків, зазначених в оферті та у виписці, колегія суддів вважає це технічною помилкою, оскільки і оферта, і паспорт споживчого кредиту та графік платежів, містять особистий підпис відповідачки, факт укладення кредитного договору нею визнається, виписка по особистим рахункам вважається належним доказом на підтвердження факту отримання кредитних коштів боржником. Будь - яких документів чи рішення суду про визнання недійсною оферту на укладання угоди про надання кредиту № 491033543 чи її змісту, матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 суми основного боргу за кредитним договором в розмірі 56 133, 10 грн., яка складається з основної суми заборгованості (тіла кредиту) в розмірі 37 786,10 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 18 347 грн., розмір та порядок нарахування яких визначені умовами кредитного договору.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з долученням до матеріалів справи відповіді на відзив з квитанцією сплати розрахунків згідно договору факторингу, як підстава для скасування рішення, колегія суддів оцінює критично, оскільки така квитанція була додана позивачем до відповіді на відзив.

Відповідно до чч.1, 4 ст. 179 ЦПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

В ухвалі про відкриття провадження від 23 лютого 2024 року суд першої інстанції встановив строк для подання відповіді на відзив - 5 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Відзив на позовну заяву зареєстровано судом 16 квітня 2024 року, а відповідь на відзив - 22 квітня 2024 року. Відповідно, у позивача була відсутня необхідність заявляти клопотання про поновлення строку для подачі відповіді на відзив, а відтак суд першої інстанції діяв згідно вимог цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Апелянтом не доведено належними доказами факту повернення кредиту згідно взятих на себе зобов`язань за договором споживчого кредитування від 31 серпня 2020 року № 491033543, як і не спростовано того, що рахунок, який зазначений у виписці АТ «Сенс Банк» їй не належить, а тому аргументи апеляційної скарги зводяться до не згоди з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки рішення суду не підлягає скасуванню, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус