ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3088/25 Справа № 953/5846/23 Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Плахтій О. В. на заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.04.2023 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 10.03.2023 року має заборгованість в сумі 31 401,54 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 25 451,53 грн., заборгованість за простроченими відсотками 5 950,01 грн.

Враховуючи наведене банк просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 401,54 грн. та судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 рокупозовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.04.2019 року в розмірі 31 401, 54 грн., яка складається з: 25 4951,53 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 5 950,01 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також стягнуто судовий збір у розмірі 2 684 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та залишити без розгляду позовну заяву банку, підписану неповноважним представником, а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також недоведеність обставинам, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема звертає увагу, що не надані докази укладення між сторонами кредитного договору відповідно до вимог чинного законодавства. Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка підписана відповідачем без зазначення дати підписання, та засвідчена 01.04.2019 року співробітником банку на прізвище ОСОБА_2 , надалі Анкета-заява, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, бо вона містить інформацію виключно про персональні дані відповідача. В Анкеті-заяві взагалі відсутні відомості про бажання відповідача скористатися чим чи іншим кредитним продуктом банку, отримати у кредит певну суму грошових коштів на умовах визначеного тимчасового строку користування зі сплатою у конкретному розмірі процентів. Умови та правила надання банківських послуг, які надані при позові, також не можна вважати складовою частиною кредитного договору,

оскільки: по-перше, вони не містять елементів грифа затвердження документа, а в Анкеті-заяві не ідентифіковані Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, шляхом зазначення реквізитів локального акту позивача, яким вони затверджені та введені в дію, що фактично надає можливість банку надавати зазначений документ в будь-якій редакції та стверджувати, що саме він погоджений з відповідачем 01.04.2019 року; по-друге, вони не підписані посадовою особою позивача, тобто не містять найменування посади, особистого підпису, власного імені, прізвища особи до повноважень якої належить підписання такого виду документу, а також вони не підписані і не визнаються відповідачем по справі.

Зі змісту Таблиці без назви з інформацією про основні умови кредитування за різними типами кредитних продуктів, яка підписана, як зазначено в графі «Підпис споживача» з використанням ОТП пароля 13.03.2021 року вбачається, що це по суті є Паспорт споживчого кредиту. Оскільки, за версією позивача кредитний договір укладений 01.04.2019, то Паспорт споживчого кредиту, підписаний споживачем з використанням ОТП пароля 13.03.2021 року, до спірних відносин не має ніякого відношення.

Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на Авада Мухамед Файсал (договір б/н) (без дати документа та реєстраційного індексу) не є доказом отримання відповідачем кредиту у сумі 25451,53 грн.

Довідка (без дати документа та реєстраційного індексу) щодо видачі 01.04.2019 року Аваді Мухамеду Файсалу кредитної карти «Универсальная» № НОМЕР_1 з терміном дії 01/23 не є доказом її отримання відповідачем. З урахуванням вищенаведених норм Правил N 1000/5, ДСТУ 4163-2020 Довідка без дати документа та реєстраційного індексу взагалі не має юридичної сили. Отримання відповідачем конкретної платіжної (их) картки (ок) з вказівкою на дату випуску, вид, номер та строк дії можна вважати встановленим фактом тільки за умов наявності в матеріалах справи примірника відповідного договору про використання електронного платіжного засобу, наданого користувачу банком, як того вимагають п. 14.9. ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ (чинний з 16.05.2001 до 01.08.2022), п. 5,6,7 р. ІІ Постанови Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів" (чинна з 12.11.2014 до 01.08.2022 року). IV. При позові не надані бухгалтерські документи, які беззаперечно доводять, що заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.04.2019 року дорівнює сумі 31401,54 грн., до складу якої входять 25451,53 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 5950,01 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять документів на підтвердження того, що підписант позовної заяви має діяти в інтересах АТ КБ «Приват Банк» в рамках представництва, а також те, що він є керівником чи членом виконавчого органу банку чи має статус адвоката. А тому вважає, що суд першої інстанції повинен був повернути позовну заяву без розгляду справи по суті.

Також зазначає, що банк при зверненні із позовом не надав суду належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору та наявності у відповідача кредитної заборгованості. Надані ж позивачем документи або містять недоліки в їх оформленні, або непов`язані з предметом доказування. Зокрема зазначає, що в анкеті-заяві від 01.04.2019 року, підписаній відповідачем, не міститься відомостей про бажання останнього скористатись тим чи іншим продуктом банку; Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем та їх не можна вважати невід`ємною частиною кредитного договору; Паспорт споживчого кредиту датований 13.03.2021 року, у той час коли анкета-заява 01.04.2019 роком; Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» без дати затвердження та введення його вдію та без підпису відповідача; довідки про зміну умов кредитування, видачу кредитної картки, розрахунок заборгованості та виписка по рахунку, не містять обов`язкових реквізитів та складені банком в односторонньому порядку.

АТ КБ «Приват Банк» надав письмові пояснення, які містять елементи відзиву на апеляційну скаргу через сформульоване клопотання про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законного та обґрунтованого. Зазначав, що ними надані належні та допустимі докази, зокрема і первинні бухгалтерські документи на підтвердження укладення із ОСОБА_1 01 квітня 2019 року кредитного договору, у якому погоджені всі обов`язкові елементи, зокрема і проценти. При цьому відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за кредитним договором.

Представником відповідача надано відповідь на письмові пояснення позивача, в яких він не погоджувався з доводами останнього та вважав їх не підтвердженими матеріалами справи та такими, що не спростовують доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 31 401,54 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено кредитний договір, за яким відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів.

Із такими висновками суду першої інстанції можливо погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено,що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.04.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відповідачка виразив згоду на те, що дана заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Також позивачем надано Паспорт споживчого кредиту від 13.03.2021 року, який містить підпис ОСОБА_1 ..

За довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку відбувся 01.04.2019 року, кредитний ліміт позичальнику встановлено 05.04.2019 року у сумі 500 грн., максимально ліміт був збільшений 25.12.2021 року до 25 000 грн. та зменшений до 00 грн. 17.08.2022 року.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» за договором, підписаним з ОСОБА_1 останньому надавалась кредитна картка Універсальна 01.04.2019 року зі строком дії до 01/23.

Відповідно до наданих банком розрахунків заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 10.03.2023 року складає 31 401,54 грн., з яких: 25 451,53 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 75 950,01 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Також матеріали справи містять банківську виписку по рахунку ОСОБА_1 за договором, з якої вбачається наявність заборгованості станом на 01.03.2023 року у розмірі 31 401,54 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу неналежності та не допустимості доказів, наданих АТ КБ «Приват Банк» слід зазначити наступне.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 с. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Визначальним у даній категорії справ є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Звертаючись до суду із цим позовом банком надано суду належним чином завірені копії анкети-заяви виписки по картковому рахунку, розрахунок заборгованості, довідки про отримання кредитних карток та збільшення кредитного ліміту, які відповідачем не спростовані.

Так зокрема доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку вбанках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 р. №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Враховуючи наведене надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами у своїй сукупності апеляційний суд вважає належними та допустимими.

Крім того слід зазначити, що кредитний договір відповідачем недійсним не визнавався, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами протягом тривалого часу, договір ним виконувався, тобто вносилися платежі, хоч і не своєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою, що в своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та дійсність кредитного договору. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням.

Також матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази того, що він не користувався кредитом.

Судом першої інстанції зазначені обставини прийнято до уваги та зроблено правильний висновок, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В анкеті-заяві від 01.04.2019 року, яку підписав відповідач, наданій банком до суду першої інстанції, розмір процентної ставки не зазначено.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки(пені,штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01.04.2019 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Визначальним у даній категорії справ є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять особистого підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви позичальника.

Без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, відповідають нормам закону. Доводи апеляційної скарги цього також не спростовують.

Крім того витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Надані позивачем Умови не містять підпису позивальника ОСОБА_1 .

Також слід зазначити, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Однак матеріали справи містять підписаний ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту від 13.03.2021 року, в якому встановлено розмір процентної ставки для картки Універсальна 42 % .

З надано банком розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за процентами, яку він просить стягнути з ОСОБА_1 почала нараховуватись з 01.10.2022 року, тобто вже після погодження сторонами процентної ставки у паспорті споживчого кредиту від 13.03.2021 року.

Таким чином доводи апелянта щодо непогодження розміру відсотків за користування кредитом спростовуються матеріалами справи.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином відповідач був ознайомлений із розміром процентної ставки та погодився із ним, а отже сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Як зазначалось вище із виписки за договором №б/н на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що баланс на кінець періоду склав 31 401,54 грн. тобто дорівнював сумі загальної заборгованості, вказаної у розрахунку від 10.03.2023 року, з якої 5 950,01 грн. склали прострочені відсотки, а 25 451,53 грн. тіло кредиту.

Таким чином, сторонами погоджено розмір процентної ставки за кредитним договором, а тому рішення суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у цій частині відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

У ч.3 зазначеної статті вказано, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Позовна заява подана від імені АТ КБ «Приват Банк» підписана його представником Дашко В.М., на підтвердження повноважень якого до позовної заяви долучено довіреність від 30.08.2022 року.

У статті 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Виключення передбачені лише для трудових спорів та малозначних справ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Зазначена справа, враховуючи ціну позову 31 401,54 грн. у силу положень ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому Дашко В.М. міг представляти інтереси банку на підставі довіреності.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду з ухваленням нового немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 31 401,54 грн.

що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Плахтій О. В. залишити без задоволення.

Заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: