РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/3613/24

Провадження № 22-ц/4815/447/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Курганської Олени Вікторівни на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 січня 2025 року, постановлену в м. Рівне у складі судді Красовського О. О., повний текст складено 13.01.2025

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні за вимогою інших співвласників. Свої вимоги мотивувала тим, що є власницею 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 . Власниками іншої 1/2 частини будинку є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Оскільки її половина житлового будинку не може бути виділена в натурі, а добровільно вирішити питання про виплату грошової компенсації відповідачам та припинення права власності не можливо, тому звернулась до суду з вимогами про припинення права спільної часткової власності ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з присудженням на користь спадкоємців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 грошової компенсації за 1/2 частину житлового будинку у розмірі 111886 грн., та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 09 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача адвокат Курганська О. В. подала апеляційну скаргу в якій вказує: суд першої інстанції вірно погодився з правильністю доводів представника позивача про те, що спадкоємці майна ОСОБА_5 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в шестимісячний строк подали заяви до Рівненської районної нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак свідоцтва про право на спадщину не отримали, не провели у встановленому законом порядку реєстрацію права власності на майно. Однак, суд зауважив, що звернення сторін до суду зумовлене їх рішенням оминути процедуру оформлення спадкових прав, процедуру реєстрації прав на майно, а у послідуючому оминути процедуру оформлення цивільно-правової угоди щодо майна. Окрім цього, щодо вимог про припинення права власності на майно ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначив, що особа, яка померла, вже не може володіти чи користуватися, або розпоряджатися майном у розумінні ст. ст. 316, 317 ЦК України, тому суд не може припинити право власності на майно щодо особи, яка померла.

На думку апелянта, до таких висновків суд прийшов без врахування положень ст. 365 ЦК України за якими право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;2) річ є неподільною;3) спільне володіння і користування майном є неможливим;4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім?ї.

У даному спорі наявні всі умови для припинення права власності відповідачів на належну їм частку з отриманням компенсації, так як будинок є неподільним. На підтвердження цього позивачкою додано Висновок судового експерта від 27.05.2024 № 07/24.

Судом не враховано правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 04.02.2019 у справі № 404/2282/15-ц.

У справі сторонами було укладено мирову угоду у затвердження якої суд безпідставно відмовив, порушуючи вимоги ст. 207 ЦПК України.

З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Тому, в силу вимог вказаної норми, ухвала суду в частині законності призначення судової експертизи не переглядається.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до слідуючих висновків.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідачі мають можливість у встановленому законом порядку отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , а звернення сторін до суду зумовлене тим, щоб оминути процедуру оформлення спадщини та державної реєстрації прав на нерухоме майно і у послідуючому оминути процедуру оформлення цивільно-правової угоди відчудження майна.

Щодо позовних вимог про припинення права власності на майно ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції вірно вказав, що суд не може припинити право власності на майно особи, яка померла, оскільки після смерті особа не може володіти чи користуватися, або розпоряджатися майном.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду, він є законним, відповідає обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Наведеними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Отже, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, і таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до законодавства.

Судом встановлено: позивачка є власницею частини житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі рішення Рівненського районного суду від 04.03.2005 р. у справі №2-456/2005.

Інша 1/2 частина житлового будинку належала ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області 30.09.2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв її чоловік ОСОБА_5 , однак свідоцтво про право власності на спадкове майно не отримав.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадкоємцями майна ОСОБА_5 є його дочки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в шестимісячний строк подали заяви до Рівненської районної нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак свідоцтва про право на спадщину не отримали.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

При цьому необхідно враховувати, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України).

У судовому засіданні відповідачі визнали вимоги ОСОБА_1 , не заперечували, щоб частина будинку по АДРЕСА_1 , яку вони успадкували після смерті батьків, перейшла у власність позивачки, а остання сплатила їм компенсацію вартості цієї частини будинку.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що суд своїм рішення не може підміняти рішення інших органів чи установ, до компетенції яких віднесено вчинення певних процедур. Учасники цивільно-правових відносин мають використовувати цивільне судочинство для захисту своїх порушених, невизнаних, оспорюваних прав.

У даній справі сторони свої питання мають можливість вирішити у позасудовому порядку.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що для вирішення спору позивачці необхідно було звернутись до суду з позовом про припинення права спільної часткової власності ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Такі аргументи апеляційної скарги спростовуються положеннями ст. ст. 316, 317 ЦК України, відповідно до яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тільки власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Курганської Олени Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 травня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.