Провадження №: 2-о/755/51/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Онопрійчук Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, відділ обслуговування громадян №3 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визначення факту, що має юридичне значення - спільного проживання однією сім`єю, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1 , звернулася до суду із заявою у якій просить суд: встановити факт її спільного проживання однією сім`єю з загинувшим чоловіком, ОСОБА_2 , та її перебування на його утриманні.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в 2011 році вона, ОСОБА_1 , з чоловіком, ОСОБА_2 , залишили міську квартиру доньці та переїхали жити в будинок на АДРЕСА_10 . Зважаючи на те, що реєстрація за фактичним місцем проживання була неможлива, оскільки будинок був недобудованим та не зданим в експлуатацію, з метою розподілу плати за комунальні послуги за них з чоловіком порівну між сином та донькою, вона була зареєстрована у доньки за адресою: АДРЕСА_2 , а чоловік, ОСОБА_2 , у сина за адресою: АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 в її сім`ї сталася трагедія: пожежа знищила недобудований будинок, де вони мешкали разом з чоловіком. В цій пожежі загинув і її чоловік, він згорів разом з будинком. Тіло його було виявлено за адресою фактичного проживання, про що свідчить отримане нею направлення на судово-медичне дослідження, видане ІНФОРМАЦІЯ_3 слідчим СВ Дніпровського району УП ГУ Національної поліції у м. Києві М.Абрамчуком.

Оскільки її пенсія дуже маленька, вона була на утриманні чоловіка, і його пенсія була постійним і основним джерелом засобів для її існування. Втративши годувальника, 13.09.2024 вона звернулася до відділу обслуговування громадян №3 Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві із заявою №18313, де містилося прохання провести перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до абзацу першого першої частини статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Нею було подано довідку №134/24 від 24.04.2024, видану правлінням Об`єднання садівницьких товариств «Русанівський масив», яке виконує функції органу місцевого самоврядування згідно своїх статутних зобов`язань на території, де вони жили з покійним чоловіком, і може засвідчити факт їх спільного проживання, що вони з чоловіком дійсно жили разом за вказаною адресою та вели спільне господарство, а також інші необхідні документи. Всі подані нею документи не викликали ані сумнів, ані запитань у відділі обслуговування громадян №3 Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві. Розгляд її заяви про перерахунок пенсії було передано до відділу перерахунку пенсій №2 Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, що прийняв рішення, яким відмовив їй у перерахунку пенсії, обґрунтовуючи відмову тим, що довідка, видана ОСТ «Русанівський масив» «не відповідає порядку надання документів», а відтак не може засвідчити факт її з чоловіком спільного проживання однією сім`єю за вказаною адресою, про що її було поінформовано листом відділу обслуговування громадян №3 Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 25.09.2024.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2024 відкрито провадження у цій справі, розгляд якої визначено проводити у порядку окремого провадження та призначено судове засідання.

05.02.2025 від Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області надійшли пояснення на заяву ОСОБА_1 , у який Управління зазначило, що надана заявником довідка про спільне проживання від 24.04.2024 №134/24 видана ОСТ «Русанівський масив», не відповідає Порядку №22-1, у зв`язку з чим 20.09.2024 прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії. Управління покладається на об`єктивність та неупередженість суду при розгляді заяви, прийнятті законного рішення щодо встановлення факту, що має юридичне значення та просить справу розглядати у відсутність їх представника.

Відділ обслуговування громадян №3 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, отримавши 17.01.2025 копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копією заяви та додатками до неї, правом на подання пояснень не скористався, представника в судове засідання не направив.

24.03.2025 до суду надійшло клопотання заявника про долучення до матеріалів справи письмових доказів.

У судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала, просила суд її задовольнити. Додатково пояснила, що пенсія її чоловіка була понад 16 000 грн, її ж складала приблизно 4 000 грн, тому усім необхідним в їх родині, забезпечував покійний чоловік. З чоловіком вони проживали у будинку на АДРЕСА_12 понад 10 років, власними силами та коштом добудовували його, однак не ввели в експлуатацію та не мали можливості прописатися там. Вона була зареєстрована у доньки, а чоловік - у сина, щоб їм було менше витрат по оплаті комунальних послуг. З чоловіком вони завжди проживали однією сім`єю, вели спільне господарство.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Батьки понад 10 років проживали на АДРЕСА_10 . Коли батьки вирішили переїхати проживати на АДРЕСА_13, у них у власності була однокімнатна квартира, яку вони віддали йому, свідку, та двокімнатна квартира, яку віддали його сестрі. Він свою однокімнатну квартиру продав та з дружиною придбав більшу квартиру по АДРЕСА_4 та просисав там батька, але він там ніколи не проживав. А мама була прописана у сестри, однак теж там не проживала. Батько за життя обіймав керівні посади та після виходу на пенсію отримував більшу пенсію ніж мама, тому мама була у нього на утриманні. Вони все життя прожили разом, однією сім`єю, вели спільне господарство, батько фінансово забезпечував як себе так і маму.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 28.12.2020 придбала земельну ділянку на АДРЕСА_5 , а з весни 2021 року стала постійно там проживати. Будинок АДРЕСА_6 , де проживав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розташований навпроти її будинку, та у них склалися дружні стосунки. Між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 завжди були теплі, гарні, добрі стосунки, вони все робили разом, створили притулок для тварин та вона, свідок, інколи допомагала відвозити тваринок до ветеринара. ОСОБА_2 отримував гарну пенсію та утримував сім`ю, перераховував кошти на рахунок ОСОБА_1 , щоб вона теж мала можливість щось купувати.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що з 2006 року постійно проживає на АДРЕСА_7 , з того ж часу знайома із подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вони спочатку будували свій будиночок, а більше ніж як 10 років назад переїхали туди проживати, створили притулок для тварин. Їх сім`я була дружньою, вони все робили разом, ОСОБА_2 повністю утримував дружину.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що з 2017 року постійно проживає на АДРЕСА_8 , з того ж часу знайома із подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які проживали постійно на сусідній вулиці, створили притулок для тварин. З їх родиною свідок спілкувалася дуже часто, інколи і тричі на день заходила до них у гості. Подружжя вело спільне господарства, доглядали спільно за тваринками. ОСОБА_8 отримував більшу пенсію ніж ОСОБА_9 та вона перебувала на його утриманні, він навіть картку їй віддавав, що б вона грошима розпоряджалася.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що з 2013 року постійно проживає на АДРЕСА_9 . ОСОБА_2 був на пенсії, але продовжував працювати, був головою їх кооперативу, а його дружина ОСОБА_1 не працювала, займалася домогосподарством і була на його утриманні. Подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постійно проживали разом, вели спільне господарство, утримували притулок для тварин.

Суд, вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.01.1974. У шлюбі народилось двоє дітей: донька ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , за цією з адресою зареєстроване місце проживання ОСОБА_12 , до зміни прізвища - ОСОБА_12 .

Місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , за цією ж адресою зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 .

Згідно із направленням на судово-медичне дослідження від ІНФОРМАЦІЯ_3 слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 01:00 було виявлено опізнаний труп особи, чоловічої статі, внаслідок пожежі - ОСОБА_2 , який проживав та був виявлений за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки №134/24 від 24.04.2024 виданої секретарем Об`єднання садівницьких товариств «Русанівський масив» ОСОБА_1 з 2011 проживала разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільне господарство. ОСОБА_1 жила на утриманні свого чоловіка - ОСОБА_2 . На утриманні ОСОБА_2 також був домашній притулок для бездомних тварин. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 трагічно загинув.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 20.09.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 13.09.2024 про перерахунок пенсії - перехід на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відмовлено, у зв`язку із поданням документів, що не відповідають Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005.

Із метою підтвердження факту спільного проживання із померлим чоловіком, заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що вона проживала разом із померлим чоловіком та перебувала на його утриманні померлого, оскільки отримувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.

Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Частиною шостою цієї ж статті визначено, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Постійне проживання особи не завжди може співпадати з місцем її реєстрації, а відтак, не може бути підставою для відмови у встановлені факту спільного проживання однією сім`єю. Під спільним проживанням слід розуміти мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного.

Відповідно до ст. 38 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

За вимог ч.1 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 по 21.02.2014 за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до п.1, ч. 2 цієї статті, непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Верховний Суд у свої постановах неодноразово підкреслював, зокрема але не виключено у справі № 592/17552/18, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Також ВС зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона не була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як роз`яснено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Таким чином, у спірних правовідносинах, судом на підставі досліджених письмових доказів, а також з показів свідків встановлено, що заявник та її померлий чоловік тривалий час проживали на АДРЕСА_11 , та таке житло вважали своїм основним місцем проживання, були пов`язані спільним побутом та взаємними правами та обов`язками подружжя, а заявниця перебувала на утриманні свого покійного чоловіка, оскільки одержання нею пенсії у значно меншому розмірі ніж пенсія її покійного чоловіка не забезпечувала її належним чином, подружжя проживало однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, допомога, яка надавалася заявниці померлим чоловіком була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування, у зв`язку з чим суд доходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю заявниці та її покійного чоловіка та перебування заявниці на його утриманні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, відділ обслуговування громадян №3 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визначення факту, що має юридичне значення - спільного проживання однією сім`єю.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись т. ст. 2, 3, 4, 10, 13, 76-81, 89, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 319, 353-355 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», із змінами та доповненнями від 25.05.1998, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (код в , Київський майдан, 6, м. Луцьк), відділ обслуговування громадян №3 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код в , вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ) про визначення факту, що має юридичне значення - спільного проживання однією сім`єю - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адрсеою: АДРЕСА_1 та перебування ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 на утриманні у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , по день його смерті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 11.04.2025.

Суддя: