Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/682/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.05.2025смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Кривенко О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Маташнюк О.В.,

представника позивача Каратассо Л.Г.,

представника відповідача Миколаївської обласної прокуратури : Льовіна К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Доманівка в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Миколаївська обласна прокуратура про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Доманівського районного суду Миколаївської області з позовом до Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, у розмірі 188000 грн на відшкодування моральної шкоди, 48000 грн матеріальної шкоди та 15000 грн - витрати на правничу допомогу, понесену ним у цивільній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Вознесенською місцевою прокуратурою Миколаївської області здійснювалося досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0000204 від 23 червня 2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

В ході розслідування зазначеного кримінального провадження 22.06.2018 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

27.06.2018 р. прокурором Вознесенської місцевої прокуратури Романенко Л.М. затверджено обвинувальний акт, згідно якого дії ОСОБА_1 прокуратурою кваліфіковано за ч.2 ст.364 КК України, як зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь - якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної та юридичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави.

В ході судового розгляду прокурором було змінено обвинувачення з ч.2 ст.364 на ч.2 ст.367 КК України службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам юридмчної особи.

Вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 18.09.2019 р. у справі №475/682/18 ОСОБА_1 визнано невинувати у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.367 КК України та виправдано у зв`язку з тим, що не доведено в діянні складу кримінального правопорушення.

Прокурором Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області Романенко Л.М. подано апеляційну скаргу на вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 18.09.2019 р. у справі №475/682/18, в якій остання просила скасувати вирок з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотних порушень кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, призначивши відповідне покарання.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 09.06.2020 вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 18.09.2019 р. у справі №475/682/18 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області Романенко Л.М. без задоволення.

Справа в касаційній інстанції не розглядалась.

Так, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 22.06.2018 року (день повідомлення про підозру) по 09.06.2020 року (дата набрання виправдовувальним вироком суду законної сили), тобто 23,5 місяців.

Внаслідок незаконного кримінального переслідування ОСОБА_1 поніс тяжкі духовні і психічні страждання, його честь та гідність було принижено та завдано непоправної шкоди його репутації, в результаті чого був змушений залишити посаду у відділу доманівського району Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

На протязі двох років перебування під слідством та судом, ОСОБА_1 був вимушений доводити свою невинуватість, що беззаперечно стало негативною зміною у життєвих та суспільних стосунках з оточуючими людьми. Так, протягом значного проміжку часу повинен був їздити до м. Вознесенська, м. Миколаєва, де здійснювався судовий розгляд справи та захищати свої права від неправомірного та необґрунтованого обвинувачення.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2024 року визначено в сумі 8 000 грн.

Таким чином, розмір відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди не може бути меншим ніж 188 000 грн. (8 000 грн. х 23,5 місяців = 188 000 грн.).

Тобто, зазначений розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Враховуючи тривалість перебування під слідством та судом, характер і обсяг страждань, яких зазнав ОСОБА_1 , тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, та на підставі вищевказаних обставин, вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на його користь в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 188 000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Крім того позивачеві завдано майнову шкоду, спричинену незаконними рішеннями, діями органів досудового розслідування. Майнова шкода складається із сум, сплачених у звязку з наданням позивачеві професійної правової допомоги адвоката за угодою про надання правової допомоги та становить 48 000 грн.

Тому позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 188 000 грн., 48 000 грн. матеріальної шкоди та 15 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у

порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

13.07.2024 р. через електроний суд надішов відзив від Державної казначейської служби в якому висловлено заперечення щодо задоволення позовних вимог.

Заперечення обґрунтовується тим, що Казначейство не завдавало Позивачу жодної моральної шкоди, позов повинен бути безпосередньо пред`явлений до органу, що завдав шкоду.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні у розмірі 1600 грн.

При задоволені позовних вимог, розмір моральної шкоди, який міг бути відшкодований на користь Позивача, має становити: час перебування під слідством та судом Позивача в сукупності з 22.06.2018 по 09.06.2020 становить 1 рік 11 місяців та 17 днів або 23 календарних місяці та 17 днів.

В розрахунок беруться повні календарні місяці, тобто 23 місяці * 1600грн = 36800грн.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. .

Вважають, що розмір моральної шкоди у сумі 188 000 грн взагалі є необґрунтованим, недоведеним та не підтверджений доказами.

Позивач зазначив, що йому було завдана майнова шкода, спричинена незаконними рішеннями, діями органів досудового розслідування, в той же час майнова шкода складається із сум, сплачених у зв`язку з наданням йому професійної правової допомоги адвоката за угодою № 17 про надання правової допомоги від 16.08.2018 в загальному розмірі 48000грн, але, це не майнова шкода, в розумінні вимог Цивільного кодексу України, витрати на правову допомогу, понесені Позивачем при розгляді справи № 475/682/18 та повинні були розглядатися та відшкодовуватися під час досудового розслідування по кримінальному провадженню № 90000124, це не є предметом розгляду даної справи, як помилково зазначає позивач. Витрати, пов`язані із наданням правової допомоги не є тотожними реальними збитками та не набувають відповідних ознак внаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Позивач в позовній заяві вказав, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він поніс та очікує понести: на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції - 15000грн, в апеляційному суді 2000 грн, у Верховному Суді 2000 грн, але документального підтвердження не надав.

Вважають, що в задоволенні відшкодування судових витрат, в тому числі витрат на професійну правову (правничу) допомогу слід відмовити.

27.06.2024 р. представник Миколаївської обласної прокуратури І.Добрікова подала до суду відзив на позов, вказуючи те, що в обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Таким чином ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 22.06.2018 (повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 09.06.2020 р. (постановления ухвали Миколаївським апеляційним судом), що складає 23 місяці 18 дні.

Враховуючи те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, при визначенні такого розміру слід виходити з часу незаконного перебування під слідством та судом, а також розміру

мінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи в суді, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01.01.2022 складає 7 100 грн.

Позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, а сам по собі факт притягнення до кримінальної відповідальності та здійснення працівниками органу прокуратури процесуального керівництва у кримінальному провадженні, не є безумовною підставою для стягнення шкоди без установлення усіх складових елементів, необхідних для цивільно-правової відповідальності.

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Ураховуючи викладене, вважають, що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критеріям реальності, розумності та часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт.

Представник позивача адвокат Каратассо Л.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача Миколаївської обласної прокуратури прокурор Льовін К.В., в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, частково, вважав що слід стягнути моралну шкоду виходячи з розрахункової величини в розмірі 1600 грн, та відмовити у стягненні майнової шкоди та витрат , пов`язаних з наданням правничої допомоги.

Представник відповідача Державної казначейської служби до суду не з`явився, на адресу суду надано заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову заперечують.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача Льовіна К.В., дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України.

За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п.1 ч.1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених

цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Судом встановлено, що 22 червня 2018 року слідчим Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області Чеботарьовим Ю.В. у кримінальному провадженні №0000204 від 24.05.2017 р. було вручено повідомлено про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

23.06.2018 року складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000204 від 24.05.2017 р., за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

22.01.2019 року прокурором Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області Романенком Л. у кримінальному провадженні №0000204 від 24.05.2017 було змінено обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

Вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2019 року, який був залишений в силі ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09 червня 2020 року, ОСОБА_1 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. ст..367 КК України та виправдати у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина 7 статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини 1 статті 2 Закону).

Положеннями статті 3 цього Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до частини 3 статті 13 цього Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс 18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У випадках коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи.

Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Суд вважає, що внаслідок необґрунтованого кримінального переслідування позивачу було спричинено душевних хвилювань, страждань, а отже завдано моральної шкоди, оскільки перебуваючи в статусі підозрюваного та обвинуваченого він був змушений брати участь у слідчих діях, відвідувати судові засідання, доводячи свою невинуватість.

Тривале кримінальне переслідування з боку органів досудового розслідування та

прокуратури, а також перебування під судом безумовно змінили нормальний життєвий уклад позивача, що призвело до зрушення його зв`язків з оточуючими, негативно вплинуло на самопочуття та душевний стан.

Невизначеність майбутньої долі та острах можливих негативних наслідків засудження через незаконне кримінальне переслідування, а санкція частини 4 статті 246 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років, завдали позивачу моральної шкоди.

Дії органу досудового розслідування та прокуратури безумовно призвели до моральних страждань та вимагали від позивача значних зусиль на здійснення кроків, спрямованих на своє виправдання і реабілітацію.

Право на відшкодування моральної шкоди позивач набув на підставі виправдувального вироку Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2019 року у справі № 475/682/18, залишеного без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09 червня 2020 року.

Позивач перебував під слідством і судом протягом періоду 1 рік 11 місяців та 17 днів (23 місяці), що починається з моменту повідомлення його про підозру у вчиненні злочину (22 червня 2018 року) та закінчується днем набрання законної сили виправдувальним вироком суду, який у цій справі настав разом з постановленням Миколаївським апеляційним судом ухвали від 09 червня 2020 року.

Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено.

Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, що діє під час розгляду справи (8000 грн. з квітня 2024 року відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»), та тривалість перебування під слідством і судом (23 місяці), мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 188 000 грн. (8000 Х 23 = 188 000), і цей гарантований державою розмір моральної шкоди слід стягнути на користь позивача.

На переконання суду, цей мінімальний визначений законом розмір завданої моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням під слідством і судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення та позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру.

Довід відповідача про відсутність доказів протиправності (незаконності) дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, на увагу не заслуговує, оскільки факт перебування позивача під слідством та судом, ухвалення судом виправдувального вироку, є достатньою правовою підставою для отримання компенсації від держави у порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Суд відхиляє довід відповідача про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із положень частини 2 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн. у зв`язку з таким.

Згідно із частинами 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Аналізуючи судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду про розгляд справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом суд констатує, що Верховний Суд роз`яснює про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому вважає, що при вирішенні справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8000 грн., що діє під час розгляду справи у квітні 2024 року.

Окрім того, саме Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним, і саме норми цього Закону визначають порядок визначення розміру моральної шкоди у спірних правовідносинах.

На час розгляду справи не вносились зміни до статті 13 цього Закону, і цей Закон не містить норми, яка передбачає відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом виходячи із розрахункової величини, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є в розумінні статей 56, 62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 1167, 1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень частини 2 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» відсутні.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, моральна шкода, завдана діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, має бути стягнута на корить позивача з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Моральної шкоди, суд враховує тривалість перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, втручання у приватне життя позивача, характер і обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнавав позивач протягом цього часу, внаслідок чого було порушено гарантоване Конституцією України право на свободу пересування, були утруднені спілкування і стосунки з оточуючими людьми, враховуючи тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження репутації позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і саму можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, тривалість моральних страждань, які продовжувалися і після набрання виправдувальним вироком законної силу, оскільки прокурором була подана апеляційна скарга, а тому суд приходить до висновку, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 188 000 грн., що, на думку суду, відповідатиме засадами розумності, поміркованості та справедливості.

Щодо доводів відповідача Державної казначейської служби, що Казначейство не завдавало Позивачу жодної моральної шкоди, позов повинен бути безпосередньо пред`явлений до органу, що завдав шкоду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному конкретному випадку, суд враховує постанову Великої Палати Верховного

Суду у справі №641/8857/17 від 25.03.2020 року, у якій Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Залучення або не залучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава.

Також суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоді у виді витрат, понесених на отримання правової/правничої допомоги при здійсненні захисту від незаконного обвинувачення, суд зазначає таке.Пунктом 4 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантованостаттею 59 Конституції України.Положеннями Кримінального процесуального кодексу України визначено, що юридична допомога в кримінальному провадженні (кримінальній справі) включає дії адвоката як на стадії досудового розслідування, так і судового провадження.

Абзацом 3 п. 10 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41 встановлено, що до сум, які підлягають поверненню на підставі пункту 4 статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.Тобто позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону.

При цьому, передбачені ст. 137 ЦПК України підстави зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути застосовані у разі вирішення питання про відшкодування (повернення) на підставі п. 4 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 в справі № 750/958/20 (провадження № 61-12600св21).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибутковогокасового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

На підтвердження вказаних витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні представником позивача суду надано :ордер адвоката, додаток до угоди №17 від 16.08.2018 року, в якому погоджено сторонами, що вартість однієї години витраченого часу адвокатом становить 1500 грн ; акт виконаних юридичних послуг від 18.09.2019 року в суді першої інстанції, згідно із яким на ознайомлення з матеріалами справи адвокатом витрачено 4 години, що становить - 6 000 грн, на консультації клієнту - витрачено одна година часу, що становить - 1500 грн, участь в кримінальному провадженні в суді першої інстанції витрачено 5 годин часу, що становить 7500 грн, витрачений час підтверджується журналами судових засідань кримінальної справи №475/682/18 , які були дослідженні в судовому засіданні та додані копії із них ; квитанція про сплату правової допомоги в суду першої інстанції; акт виконаних юридичних послуг від 10.06.2020 року в апеляційному суді в сумі 33 000 грн, за 22 години витраченого часу, із них 2 години на розгляд справи, 20 годин , витрачених на дорогу із Доманівки до Миколаєва (130 км) - 2 год. 30 хв. та із Миколаєва на Доманівка(2 год,30 хв), тобто 5 години на 4 судових засідань; участь в апеляційному суді та витрачений час підтверджується журналами судових засідань кримінальної справи №475/682/18 , арк. справи : 274, 280, 293, 297; довідкою Доманівського суда про кількість витраченого часу на судові засіданні в КС №N9475/682/18 .

Отже, підлагають задоволенню вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоду у виді витрат, понесених на отримання правової/правничої допомоги при здійсненні захисту від незаконного обвинуваченняу повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу витрати на проведення експертизи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Згідно пункту 25 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 зауважено, що: «Судова колегія зазначає, що КАС України (та відповідно, ЦПК України) у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.»

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 уклав з адвокатом Каратассо Людмилою Георгіївної Договір №52 про надання професійної правової допомоги від 12.06.2024 року, відповідно до умов якого адвокат Каратассо Л.Г. зобов`язалось надати правничу допомогу ОСОБА_1 .

Відповідно до Договору ОСОБА_1 зобов`язався оплатити професійну правничу допомогу адвокату Каратассо Л.Г. в розмірі 15 000 (п`ятнадцяти тисяч) гривень.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №126 від 18 вересня 2019 ОСОБА_1 оплатив виконанні роботи в сумі 15 000 грн.

Проаналізувавши вищедосліджені докази, суд визнає доведеним понесення позивачем витрат на правничу допомогу згідно Договору про надання правової допомоги від 12.06.2024 року на суму 15 000,00 грн., яка є співмірною сумою щодо обсягу наданих адвокатом послуг та складності розглянутої справи які підлягають відшкодуванню відповідачами на користь позивача.

Оскільки позивач у такій категорії справи звільнений від сплати судового збору, ці витрати відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Миколаївська обласна прокуратура про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 188000 (сто вісімдесят вісім тисяч) гривень.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду 48000 (сорок вісім тисяч) грн.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням юридичної допомоги - 15000 (п`ятнадцять тисяч ) грн.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївськогоо апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення складено та проголошено 02.05.2025 року.

Суддя : О. В. Кривенко