Справа № 369/7286/24
Провадження № 2/369/2217/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Херенковій К.К.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Гуцола Р.І.,

представника відповідача Грушка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Гуцола Руслана Івановича про забезпечення позову у цивільній справі № 369/7286/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області на розгляді перебуває цивільна справа № 369/7286/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору дарування.

У судовому засіданні 24 квітня 2025 року на обговорення постало питання про забезпечення позову у цивільній справі № 369/7286/24 за заявою представника позивача ОСОБА_2 адвоката Гуцола Руслана Івановича.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представникпозивача посилається на те, що ОСОБА_2 надав у строкову позику ОСОБА_3 (далі Відповідач 1) грошові кошти, кінцевий строк повернення 2018-2021 роки. Під час отримання від Позивача у позику коштів, Відповідач 1 перебував та перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 (далі Відповідач 2), яка надавала згоду на укладення договорів позики про що прямо зазначено в таких договорах. Загальна сума отриманих Відповідачем 1 у Позивача коштів в позику, строк повернення якої настав в період 2020-2021 років становить 312 700,00 доларів США.

З огляду на неповернення Відповідачем 1 Позивачу отриманих в позику коштів, 20 грудня 2021 року приватним нотаріусом Русанюком З.З. вчинено виконавчий напис №2426 про стягнення з боржника ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, посвідченого Русанюком З.З., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 15 жовтня 2019 року за реєстровим №2432, строк виконання зобов`язання за яким настав 15 лютого 2020 року.

23 грудня 2021 року виконавчий напис № 2432 пред`явлено до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Бережному Я.В. який виніс Постанову про відкриття виконавчого провадження № 67989290. На даний час виконавче провадження № 67989290 триває. Виконати виконавчий документ та стягнути грошові кошти з Відповідача 1 на користь Позивача не вдається з огляду на відсутність майна боржника (Відповідача 1).

В подальшому, з огляду на неповернення отриманих Відповідачем 1 в позику від Позивача коштів, останній 27 січня 2022 року звернувся до Печерського районного суду міста Києва з відповідним позовом (справа № 757/4593/22-ц), за результатом розгляду якого сторони уклали мирову угоду, що 30 листопада 2022 року була затверджена Ухвалою Печерського районного суду міста Києва.

Відповідно до п. 1. та п. 2 Ухвали Печерського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року по справі № 757/4593/22-ц: «Сторони підтверджують наявність у Відповідача грошових зобов`язань перед позивачем, а саме: за договором позики № 2433 від 28.08.2019; за договором позики № 2432 від 15.10.2019; за договором позики № 2731 від 27.11.2019; розписка 16 700 доларів США; розписка 10 000 доларів США; розписка - 169 500 доларів США; розписка 20 000 доларів США. Сторони дійшли згоди, що Відповідач зобов`язується повернути заборгованість у розмірі 300 000 (триста тисяч) доларів США щомісяця (починаючи з грудня 2022), що безпосередньо слідує за датою затвердження Судом цієї угоди в рівних частинах, але не менше 8 000 (восьми тисяч) доларів США з відповідним графіком».

Однак, як зазначає представник позивача, а ні в рамках виконавчого провадження №67989290, а ні по мировій угоді в справі № 757/4593/22-ц Відповідач 1 зобов`язання не виконує.

Так, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, представником позивача було встановлено, що за період виникнення у Відповідача 1 зобов`язань з повернення позики (з 2018 року по теперішній час) Відповідач 1 та Відповідач 2, вчиняють ряд фраудаторних правочинів метою яких було фіктивне, фраудаторне виведення нерухомого майна на пов`язаних осіб з метою неможливості звернення на нього стягнення.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Отже, Позивач зазначає про наявність зв`язку між заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність таких заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

З огляду на предмет та підстави позову, відсутності у Позивача зустрічних зобов`язань перед Відповідачами, пропозиції щодо заходів зустрічного забезпечення у Позивача - відсутні.

Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення Позивачу ефективного і дієвого судового захисту, представник позивача просить суд:

1.В межах позовних вимог ОСОБА_2 заборонити державним реєстраторам, нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії в тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників нерухомого майна земельної ділянки, площею 0,1519, кадастровий номер :01:008:0009 з розташованим на ній житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 ;

2.В межах позовних вимог ОСОБА_2 накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,1519, кадастровий номер :01:008:0009 з розташованим на ній житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представники позивача заяву про забезпечення позову підтримали у повному обсязі та просили задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову, зазначив, що вона є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого королівства») положення ст. 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Представник позивача просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1519, кадастровий номер :01:008:0009 з розташованим на ній житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 із забороною державним реєстраторам, нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаного нерухомого майна.

На підтвердження права власності надає суду довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 366389436 від 19 лютого 2024 року, яке підтверджує право власності ОСОБА_4 на момент формування вказаної довідки.

Станом на день подання заяви про забезпечення позову відомості щодо перебування вказаного майна у власності ОСОБА_4 відсутні.

А відтак, суд не вбачає необхідності у забезпеченні позову, так як доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому безпідставне вжиття заходів забезпечення позову порушить права інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову за безпідставністю.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, доказів долучених до заяви про забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 258, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 адвоката Гуцола Руслана Івановича про забезпечення позову у цивільній справі № 369/7286/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору дарування, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 30 квітня 2025 року.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА