Дата документу 02.05.2025
Справа № 334/9142/24
Провадження № 2/334/436/25
02 травня 2025 року місто Запоріжжя
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Коломаренко К.А., за участю секретаря Цілінко А.С.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Запоріжжі цивільну справу
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району,
про позбавлення батьківських прав
за участі: позивача - ОСОБА_1 (особисто), представника позивача - адвоката Соколової Н.І. (діє на підставі ордеру серії АР №1175565 від 07.11.2024р.)
08 листопада 2024 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 , сформована представником позивача - адвокатом Соколовою Наталею Іванівною (діє на підставі Ордеру серії АР №1175565 від 07.11.2024р.) в системі «Електронний суд», до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, згідно якого представник позивача в інтересах ОСОБА_1 просить суд позбавлення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на мою користь аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідачки, однак не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для відповідної категорії громадян, починаючи з дня подачі позову до суду з 07.11.2024 року і до досягнення нею повноліття.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , перебував у відносинах з відповідачкою, від якого сторони мають спільну дитину доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина ОСОБА_3 проживала разом з матір`ю та молодшою сестрою по лінії матері - ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_1 . Батько ОСОБА_1 постійно докладав зусиль до виховання дитини, піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечував необхідним харчування, медикаментами, займався лікування дитини, заохочував до культурних та інших духовних цінностей, створював всі умов для отримання нею освіти. Не зважаючи на прийняття батьком активної участі в вихованні дитини та матеріальної підтримки, відповідачка в 2013 році звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про стягнення з позивача аліментів на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 . ОСОБА_1 з того часу офіційно сплачує аліменти, заборгованості по сплаті аліментів не має. Але батько продовжував додатково матеріально забезпечувати доньку та займатися її вихованням. З 25.02.2022 року позивача було мобілізовано до Збройних Сил України, на сьогоднішній день позивач продовжує проходити військову службу. 04.03.2022 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_6 . У вересні 2024 року, через неналежне виховання та піклування про дітей служба у справах дітей відібрала доньку ОСОБА_3 у матері ОСОБА_2 , та передала батькові - ОСОБА_1 . З того часу дитина проживає в сім`ї свого батька разом з дружиною позивача ОСОБА_7 . Батьківські обов`язки стосовно дитини виконує лише її батько ОСОБА_1 та його дружина. В їх сім`ї панує доброзичлива атмосфера, дитина зростає та розвивається в любові та повазі, для неї створені всі умови повноцінного розвитку та виховання. Мати дівчинки - відповідачка ОСОБА_2 проживає окремо, про долю доньки не цікавиться, аліменти не сплачує, жодної матеріальної допомоги не надає, з донькою ніяких стосунків не підтримує, не спілкується, не виявляє до них батьківської уваги та турботи. Тобто, відповідачка не займається вихованням доньки, не цікавиться її життям не виконує батьківських обов`язків, не має наміру бачитись з нею, не цікавиться їх станом здоров`я та навчання. Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дітей матір`ю, свідомо нехтування нею своїх обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. Відповідачка без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишила її без уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з донькою, а також поведінка відповідачки відносно доньки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками.
З урахуванням викладеного просить позовні вимоги задовольнити.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коломаренко К.А.
Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі.
15.11.2024 року до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі.
Ухвалою суду від 15.11.2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
25.11.2024 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про виправлення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Ленінського районного суду від 26.11.2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті спору; витребувано від органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
20 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» від Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування на виконання ухвали суду від 26.11.2024 року надійшов висновок про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також документи, на підставі яких прийнято висновок.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2025 було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.
На підставі Закону України № 4273-IX від 26.02.2025 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», який набрав чинності 25.04.2025 року, відбулася зміна найменування Ленінського районного суду міста Запоріжжя на Дніпровський районний суд міста Запоріжжя.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Соколова Н.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, проти заочного розгляду справи не заперечували.
В судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена завчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідача, які повернуті на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням.
Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району в заяві від 16.04.2025 просив судове засідання проводити за відсутності представника органу опіки та піклування, рішення прийняти з урахуванням інтересів дітей. В ході розгляду справи представник третьої особи проти задоволення позову не заперечував.
За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки сторона позивача не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Частинами 2, 3 статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею дснх загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно з принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Судом встановлено, що сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18.09.2024 р. (виданим повторно).
04 березня 2022 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 .
13 вересня 2024 року службою у справах дітей Запорізької міської ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передано в родину ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями Акту про факт передачі дитини.
Згідно висновку Служби (управління) у справах дітей від 13.09.2024 про доцільність повернення в родину батька неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, розглянувши заяву ОСОБА_1 , зібрані матеріали, акт обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_2 , прийняла рішення про доцільність повернення неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в родину ОСОБА_1 .
З акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку встановлено, що 30.08.2024 о 18:24 годині з родини ОСОБА_2 була вилучена дитина - ОСОБА_8 , 2009 р.н.
Згідно Акту обстеження умов проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою батька встановлено, що у квартирі є необхідна побутова техніка, меблі, є окремі спальні місця, санітарно-гігієнічні умови витримані. У дитини є окреме ліжко, місце для навчання, місце для особистих речей. Стосунки в сім`ї доброзичливі.
Згідно акту обстеження житлово-побутових та майнових умов дитини за адресою проживання матері встановлено, що за місцем проживання санітарні умови не задовільні, не придатні для проживання дітей, дитина не має окремого постійного місця для навчання, окремого місця для відпочинку, має спільне з братом. Дитина недостатньо забезпечена їжею, не має одягу за сезоном, ліжка. За результатами обстеження житлово-побутвих умов комісія дійшла висновку, що дитина не може проживати з матір`ю.
Згідно інформації щодо родини ОСОБА_9 , наданої Запорізьким міським центром соціальних служб на адресу начальника відділу по Дніпровському району Служби у справах дітей Запорізької міської ради, 16.08.2024 спеціалістами ВСР по Дніпровському району ЗМЦСС був здійснений вихід за адресою АДРЕСА_1 . За інформацією спеціалістів С(у)СД 30.08.2024 мати вчинила сварку зі своїм батьком, через що сусіди викликали поліцію та по акту поліції малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було вилучено та доставлено до КНП "МДЛ №5" ЗМР. Згодом дівчата повернуті в родини татусів - ОСОБА_10 переїхала до ОСОБА_1 , а Іванка - до ОСОБА_11 . За алресою проживання родини ОСОБА_9 умови для проживання дітей відсутні, санітарно-гігієнічний стан житла не задовільний, антисанітарія, для дітей відсутні спальні місця, не облаштоване місце для гри та відпочинку.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування - районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
До висновку органу опіки та піклування додані документи, які враховував орган опіки та піклування при наданні висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є дружиною ОСОБА_1 , вони проживають однією родиною з її донькою від першого шлюбу. У вересня 2024 року після повідомлення правоохоронних органів про відібрання ОСОБА_10 від матері, вони з чоловіком прийняли рішення про прийняття дівчинки в їх родину та забрали ОСОБА_10 з лікарні. В ході спілкування з дівчинкою з`ясувалось, що мати не цікавилась донькою, у неї не було належних умов для життя, навчання, відпочинку, дівчинка не мала одягу. Зараз ОСОБА_10 проживає в їх сім`ї, у них склались теплі стосунки, її донька від першого шлюбу на ОСОБА_10 знайшли спільну мову, допомагають. Чоловік свідка - ОСОБА_1 є військовослужовцем, тому за доньками доглядає вона, намагається забезпечувати їх відпочинок, дозвілля, допомагає з навчанням. Мати ОСОБА_10 донькою не цікавиться, жодного разу не намагалась зустрітись з донькою, поспілкуватись.
Крім того, в судовому засіданні в присутності спеціаліста з`ясовано думку неповнолітньої ОСОБА_3 , 2009 року народження, яка суду пояснила, що проживала разом з матір`ю, але в будинку були відсутні елементарні речі, як ліжко, стіл, не було гарячої води, не було зроблено ремонт. Мати не приділяла їй уваги, через що вона навіть порізала собі вени. Після того, як її забрали до родини батька, вона потоваришувала з його дружиною - ОСОБА_12 , а також з її донькою. У них склались теплі стосунки, ОСОБА_13 їй у всьому допомагає, купує необхідне, поки батько на службі. В родині вона почувається затишно, захищено. Зазначила, що розуміє, що маму хочуть позбавити батьківських прав і не заперечує проти цього, адже мати свої обов`язки по відношенню до неї не виконувала, не цікавилась нею, не забезпечувала елементарним.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, без поважних причин залишила її без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідача відносно доньки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно ст.164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, щодо усіх своїх дітей або когось із них.
Так, згідно ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
В п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до вимог ст. 12. Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків у відношенні дочки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, матеріальне забезпечення, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дитини; не спілкується з нею, тобто не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє жодного інтересу до дитини.
За наведених вище підстав, суд прийшов до переконання, що відповідач у справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. В судовому засіданні встановлено відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку матері по відношенню до дочки. Тому суд приходить до переконання, що інші заходи впливу на відповідача, окрім позбавлення її батьківських прав, будуть недостатніми, а позбавлення батьківських прав буде відповідати в першу чергу саме інтересам дитини.
Крізь призму врахування найкращих інтересів дитини та враховуючи, що одним з основних прав дитини є її право висловлювати свою думку та право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя, суд бере до уваги, що в даному провадженні дитина вказала, що мати не цікавиться її успіхами, здоров`ям, навчанням та жодним чином не приймає участі у її житті, матеріально не допомагає, та не заперечувала проти позбавлення матері батьківських прав.
Щодо вимоги про стягнення аліментів з відповідача, то суд вважає, що відповідно до ст.166 Сімейного Кодексу України, вона підлягає задоволенню, проте в розмірі стягнення 1/4 від усіх видів доходів відповідача.
Статтями 155, 180, 181, 182, 183 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку, в розмірі визначеному судом.
Встановлено, що відповідач є працездатною особою, відомості про розмір та джерела доходів відсутні, а тому з урахуванням усіх обставин справи, суд доходить висновку, що аліменти на утримання дитини необхідно стягнути у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Таким чином, встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивача базуються на законі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд врахує, що за подання позову немайнового характеру особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до Закону України «Про судовий збір», що складає 1211,20 гривень та оскільки позивач сплатив судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та звільнений від сплати судових витрат щодо вимоги про стягнення аліментів з відповідача в силу ст. 141 ЦПК України слід стягнути судові витрати у розмірі судового збору на користь позивача, та на користь держави.
Керуючись ст. ст. 9, 12, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. ст. 4, 5, 6, 141, 150, 155, 157, 164-167, 171 СК України, ст. ст. 7, 10, 76, 89, 133, 141, 206, 263, 264, 265, 272, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП невідомий, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП невідомий, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - у розмірі (одна чверть) частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.11.2024, до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП невідомий, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір у розмірі - 1211,20 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП невідомий, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст заочного рішення складено 02 травня 2025 року.

Суддя: Коломаренко К. А.