КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 760/19626/23

номер провадження 22-ц/824/5382/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник апелянта Білошапка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 листопада 2024 року /суддя Коробенко С.В./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Перша київська державна нотаріальна контора, П`ята київська державна нотаріальна контора про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , просив визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 06.07.2018 П`ятою київською державною нотаріальною конторою на ім`я відповідача після смерті ОСОБА_5 (реєстрові номери 5-310 на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та 5-311 на грошові вклади в АТ «Ощадбанк України»), скасувати державну реєстрацію права власності на 2/3 частини квартири за відповідачем, стягнути судовий збір.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12.11.2024 позов задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер №5-310, від 06 липня 2018 року, видане державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В. на ім`я ОСОБА_4 після померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 (спадкова справа №154/2018).

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер №5-311, від 06 липня 2018 року, видане державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В. на ім`я ОСОБА_4 після померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться в АТ «Ощадний банк України» (спадкова справа №154/2018). У скасуванні державної реєстрації відмовлено./т. 1 а.с. 216-220/

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення та відмовити в позові. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_4 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ). ОСОБА_1 , його дружина, є спадкоємцем за законом, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 20.01.1982 та заявою про прийняття спадщини від 27.11.2024 (спадкова справа № 21/2024, витяг із Спадкового реєстру № 79326148).

Апелянт вважала рішення незаконним і необґрунтованим через неповне з`ясування обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права. ОСОБА_1 стверджувала, що суд помилково визнав, що позивач подав заяву про прийняття спадщини 28.06.2023, тобто в межах додаткового тримісячного строку, встановленого рішенням суду від 28.02.2023 у справі №760/5492/20, тобто до 30.06.2023. Вона посилалася на постанову нотаріуса від 27.07.2023 № 912/02-14, яка підтверджує подання заяви позивачем 27.07.2023, тобто з пропуском строку. Апелянт указувала, що позивач не проживав із спадкодавцем і не подав заяву про прийняття спадщини в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), тому не набув права на спадщину (ст. 1268, 1270, 1272 ЦК України). Вона стверджувала, що відповідач законно оформив спадщину як спадкоємець другої черги, а суд не врахував цього, порушивши ст. 1301 ЦК України, яка вимагає доведення відсутності права на спадкування у відповідача. ОСОБА_1 зазначала, що суд не дослідив належним чином матеріали спадкової справи № 154/2018, зокрема щодо строків звернення позивача, і не звернув уваги на п`ятирічний період, протягом якого позивач не цікавився спадщиною та не доглядав за спадкодавцем, що свідчить про відсутність поважних причин пропуску строку. Вона посилалася на постанову ВС від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17, яка підтверджує, що спадкоємець, який не подав заяву в строк, вважається таким, що не прийняв спадщину.

Апелянт також указувала, що рішення суду порушує її права як спадкоємця відповідача, оскільки скасування свідоцтв впливає на її спадкові інтереси (ст. 352 ЦПК України). Вона стверджувала, що суд формально підійшов до оцінки доказів, порушивши ст. 263 ЦПК України, та просила скасувати рішення за ст. 376 ЦПК України через неповне з`ясування обставин і невідповідність висновків.

ОСОБА_3 через представника ОСОБА_6 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та просив залишити рішення без змін. Він стверджував, що як син спадкодавця є спадкоємцем першої черги (ст. 1261 ЦК України), тоді як відповідач - спадкоємцем другої черги (ст. 1262 ЦК України). Позивач указував, що пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, що підтверджено рішенням суду від 28.02.2023 у справі № 760/5492/20, яке надало йому додатковий строк до 30.06.2023. Він наполягав, що подав заяву про прийняття спадщини 28.06.2023, що підтверджується спадковою справою № 154/2018, але нотаріус відмовив через свідоцтва, видані відповідачу (постанова від 27.07.2023 № 2150/02-31). Посилаючись на ст. 1301 ЦК України та постанови ВС від 14.11.2018 у справі № 2-1316/2227/11 і від 11.12.2019 у справі № 414/811/17, позивач вважав, що видача свідоцтв відповідачу порушила його права, а тому суд законно визнав їх недійсними.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, серії НОМЕР_3 , актовий запис № 443.

Після його смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 , які належали йому на праві приватної власності, та грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходились в АТ «Ощадний банк України».

Позивач ОСОБА_3 , син померлого, є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , а Відповідач ОСОБА_4 , брат померлого, є спадкоємцем другої черги.

Встановлено, що позивач у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а Відповідач ОСОБА_4 подав таку заяву, і 15 березня 2018 року за його заявою державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори була відкрита спадкова справа № 154/2018, а 06 липня 2018 року на його ім`я були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 та грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходились в АТ «Ощадний банк України», за реєстровими номерами № 5-310, 5-311.

В подальшому, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року Позивачу ОСОБА_3 було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його батька - ОСОБА_5 - тривалістю у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

28 червня 2023 року, тобто з дотриманням строків встановлених Солом`янським районним судом м. Києва у рішенні від 28 лютого 2023 року з моменту набрання ним чинності, до П`ятої київської державної нотаріальної контори надійшла заява Позивача ОСОБА_3 про прийняття спадщини, яка була прийнята державним нотаріусом та міститься в матеріалах спадкової справи.

Постановою державного нотаріуса П`ятої київської державної нотаріальної контори від 27 липня 2023 року за вих. № 2150/02-31 Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, а саме на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 та грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходились в АТ «Ощадний банк України», що належали ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 , з посиланням на те, що 06 липня 2018 року за реєстровими номерами 5-310, 5-311 було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я рідного брата померлого, ОСОБА_4 , як спадкоємця другої черги.

Суд першої інстанції задовольнив позов частково, вірно посилаючись на ст. 1258, 1261, 1262, 1301 ЦК України, які визначають черговість спадкування та підстави визнання свідоцтв недійсними.

Суд визнав, що позивач виконав вимоги щодо прийняття спадщини в додатковий строк, а видача свідоцтв відповідачу порушила його права. Суд застосував ст. 76-81 ЦПК України, оцінивши докази, зокрема заяву позивача від 28.06.2023, і послався на постанови ВС від 14.11.2018 у справі № 2-1316/2227/11 та від 11.12.2019 у справі № 414/811/17, які підтверджують право спадкоємця першої черги оскаржити свідоцтва. Суд стягнув судовий збір за ст. 141 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, апеляційним судом відхиляються з таких підстав.

Апелянт стверджує, що позивач подав заяву про прийняття спадщини 27.07.2023, тобто з пропуском додаткового тримісячного строку, встановленого рішенням суду від 28.02.2023. Однак, відповідно до матеріалів спадкової справи № 154/2018, заява позивача про прийняття спадщини була подана 28.06.2023, що підтверджується витягом із реєстру нотаріальних дій (а.с. 150, 175). Ця дата відповідає додатковому строку, встановленому судом до 30.06.2023, відповідно до ст. 1272 ЦК України, яка дозволяє суду визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що позивач виконав вимоги щодо прийняття спадщини в межах установленого строку, а доводи апелянта спростовуються наявними доказами.

Апелянт посилається на те, що позивач не проживав із спадкодавцем і не подав заяву в шестимісячний строк, тому не набув права на спадщину, а відповідач законно оформив спадщину як спадкоємець другої черги. Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач як син спадкодавця є спадкоємцем першої черги, тоді як відповідач, його брат, є спадкоємцем другої черги за ст. 1262 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці наступної черги отримують право на спадкування лише за відсутності спадкоємців попередньої черги або їх відмови від спадщини. Оскільки позивач подав заяву про прийняття спадщини в межах додаткового строку, встановленого судом, він набув права на спадщину, а видача свідоцтв відповідачу була передчасною і порушила права позивача. Отже, свідоцтва, видані спадкоємцю наступної черги за наявності спадкоємця попередньої черги, підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 1301 ЦК України.

Апелянт стверджує, що суд не дослідив належним чином матеріали спадкової справи №154/2018 і не врахував п`ятирічний період, протягом якого позивач не цікавився спадщиною, що нібито свідчить про відсутність поважних причин пропуску строку. Однак рішення суду від 28.02.2023 у справі № 760/5492/20, яке набрало законної сили, встановило поважність причин пропуску строку позивачем і надало йому додатковий строк для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, суд має право визначити додатковий строк, якщо пропуск строку стався з поважних причин, і це питання вже було вирішене попереднім судовим рішенням. Апелянт не оскаржувала це рішення, тому її доводи щодо відсутності поважних причин є безпідставними.

Апелянт указує, що рішення суду порушує її права як спадкоємця відповідача, оскільки скасування свідоцтв впливає на її спадкові інтереси. Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 352 ЦПК України, апелянт як правонаступник відповідача має право оскаржувати рішення в межах доводів, які стосуються прав та обов`язків відповідача. Проте права відповідача на спадщину були реалізовані з порушенням прав позивача як спадкоємця першої черги, що підтверджується матеріалами справи та нормами ст. 1301 ЦК України. Скасування свідоцтв є необхідним для відновлення порушених прав позивача і не створює необґрунтованих обмежень для апелянта, оскільки її спадкові права як дружини відповідача не включають майно, яке було оформлене з порушенням закону. Постанова Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17, на яку посилається апелянт, не застосовується до даної справи, оскільки вона стосується випадків, коли спадкоємець не подав заяву в межах установленого строку, тоді як позивач у цій справі виконав вимоги ст. 1272 ЦК України.

Апелянт стверджує, що суд формально підійшов до оцінки доказів, порушивши ст.263 ЦПК України. Однак суд першої інстанції належним чином оцінив докази, зокрема заяву позивача від 28.06.2023, витяг із спадкової справи № 154/2018, рішення суду від 28.02.2023, а також постанову нотаріуса від 27.07.2023.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, що підтверджують обставини, які мають значення для справи, а ст. 80 ЦПК України вимагає оцінки доказів за їх належністю, допустимістю та достатністю.

Заява представника апелянта про застосування строку позовної давності залишається без розгляду, оскільки ОСОБА_4 брав участь у суді першої інстанції, помер після ухвалення судом рішення, а про застосування строку позовної давності в межах розгляду справи в суді першої інстанції не заявляв. Правонаступник ОСОБА_1 повинна діяти в межах процесуальної поведінки відповідача, крім того, в апеляційній скарзі таке клопотання також не заявлялось. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, заява про застосування строку позовної давності може бути подана до винесення рішення судом першої інстанції, а в цій справі такої заяви ОСОБА_4 не подавав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 листопада 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: