Справа № 130/3166/23
Провадження № 22-ц/801/1025/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 рокуСправа № 130/3166/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді доповідача),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» адвоката Ушакевич Марини Петрівни на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Заярного А.М., дата складення повного тексту рішення 25 лютого 2025 року,

встановив:

В листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 січня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (надалі - ПАТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z71.200.75134, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 29100 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а відповідач зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і комісіями, згідно умов Договору кредиту та додатками до нього, які є його невід`ємною частиною.

Також, 12 вересня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду № С02.200.74426, відповідно до умов якої банк відкрив клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за демено-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та Договору. Банк на виконання умов Договору надав позичальнику грошові кошти у сумі 10000 грн строком до 12 вересня 2021 року, а позичальник зобов`язався повернути його разом з іншими платежами.

Крім того, 03 жовтня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № Р29.989.70623, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 19999 грн включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і комісіями згідно умов Договору кредиту та додатками до нього, які є його невід`ємною частиною.

Також 22 липня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № Р29.989.70533 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 19999 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і комісіями, згідно умов Договору кредиту та додатками до нього, які є його невід`ємною частиною.

Банк на виконання умов вказаних договорів кредиту надав відповідачу грошові кошти у відповідних сумах, а відповідач зобов`язувався їх повернути разом з іншими платежами згідно умов договорів, проте відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконував.

Надалі, 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 12/90 відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступив ТОВ «ФК «Профіт Капітал» права вимоги визначені в реєстрі боржників, в тому числі за Договорами кредиту, які були укладені між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 .

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за Договорами кредиту, позивач здійснив нарахування до суми основного боргу 3 % річних та інфляційні втрати за весь час прострочення, що разом на 23 лютого 2023 року склало суму 242721,03 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до суду із цим позовом в якому вони просили стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»

1.Заборгованість у розмірі 242721,03 грн., яка складається з заборгованості за:

?Договором № Z71.200.75134 від 19 січня 2017 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 28460,98 грн, за відсотками 23123,83 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 28809,00 грн., 3% річних за користування кредитом 2959,73 грн, за інфляційними втратами 11441,48 грн.;

?Договором № С02.200.74426 від 12 вересня 2016 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 10000,00 грн, за відсотками 19553,46 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 0,00 грн., 3% річних за користування кредитом 1088,02 грн, за інфляційними втратами 4205,99 грн.;

?Договором № Р29.989.70623 від 03 жовтня 2016 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 17240,95 грн, за відсотками 19553,46 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 0,00 грн., 3% річних за користування кредитом 2206,00 грн, за інфляційними втратами 8527,78 грн.;

?Договором № Р29.989.70533 від 22 липня 2016 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 7386,25 грн, за відсотками 8865,93 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 19726,92 грн., 3% річних за користування кредитом 1324,59 грн, за інфляційними втратами 5120,47 грн.,

2.Суму сплаченого судового збору в розмірі 3640,82 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 28000,00 грн.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати за правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що надані позивачем довідки-розрахунки не містять відомостей щодо періоду, за який утворилася заборгованість та періоду, за який нараховані відсотки, не містить відсоткової ставки, залишкової суми кредиту та даних про суми, що були сплачені позичальником, тим самим, не відображає фактичного операційного руху грошових коштів по рахунку кредитної угоди та стану нарахувань в певні періоди часу, а тому не є належним та достатнім доказом виникнення заборгованості, оскільки зазначена в ній інформація належним чином не підтверджує природу виникнення у відповідача боргу, а тому суд дійшов висновку про відмову у стягненні заборгованості за усіма кредитними договорами, оскільки позивачем не доведено факт виникнення вказаного розміру заборгованості по кожному із кредитних договорів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» адвокат Ушакевич Марина Петрівна подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, а також провести розподіл судових витрати.

Апеляційна скарга, мотивована тим, що на переконання заявника суд попередньої інстанції належним чином не оцінив надані позивачем довідки-розрахунки і виписки по рахунках, як доказ наявності заявленої заборгованості. Поряд з цим покликається на те, що місцевий суд не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком наданим сторонами. Поряд з цим заперечили співмірність понесених стороною відповідача витрат у вказаній справі.

08 квітня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Казеко О.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила аргументи апелянта викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

15 квітня 2025 року від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» адвоката Ушакевич Марини Петрівни надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила аргументи викладені в відзиві на апеляційну скаргу, підтримавши доводи викладені в апеляційній скарзі. Поряд з цим додатково заперечили факт співмірності понесених стороною відповідача витрат у вказаній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу викладені в відзиві та відповіді на відзив, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що 19 січня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z71.200.75134, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 29100 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і комісіями згідно умов Договору. Відповідно до п.1.4. кредитного договору за станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9,50%, що разом з Мережею Банку складає змінювану проценту ставку в розмірі 15 000%. За обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірі, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (п.1.11 Договору). Згідно п.5.2. Договору цей Договір є укладеним з дня його підписання Сторонами та діє протягом строку кредитування, але у будь якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Відповідно до п.5.7 Договору реальна процентна ставка складає 104.8%. Також було підписано заяву на укладення договору (Т.1 а.с.7-12).

Відповідно до виписки з 01 січня 2020 року по 03 грудня 2020 року, наданої позивачем на підтвердження користування відповідачем кредитними коштами вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами (Т.1 а.с.13).

З наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z71.200.75134 від 19 січня 2017 року (а.с.14) вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 03 грудня 2020 року (момент переходу права вимоги) становить 80393,81 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом 28460,98 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 23123,83 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 28809,81 грн. (Т.1 а.с.14).

Крім того, 12 вересня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду № С02.200.74426 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а.с. 5-6), згідно якої Банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу та випускає клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard. Також ОСОБА_1 до Угоди були підписані заяви як додаток до укладеної угоди (Т.1 а.с.15-18).

Згідно з п. 3 Договору банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт встановлюється в розмірі 200000,00 грн та ліміт кредитної лінії, який доступний клієнту становить 10000 грн.

Згідно з п. 3.3 Договору за користування коштами кредитної лінії позичальник сплачує проценти в розмірі 48,00 % річних.

Згідно положень п. 5.1 Договору клієнт ознайомлений з умовами договору , що затверджений розпорядженням банку з усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на інтернет-сторінці банку за електронною адресою: www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний.

Згідно положень п. 5.3 Договору позичальник заявляє та гарантує, що вся інформація, відомості та документи, які надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності, кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, Банк перед укладення угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену чинним законодавством, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомлений із тарифами Банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу угоди йому вручено Банком при підписанні даної Угоди. Умови даної угоди він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам.

Згідно з п. 7 Договору ця угода є укладеною з дня її підписання сторонами і діє протягом строку кредитування, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за угодою.

Відповідно до копії виписки з 01 січня 2016 року по 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, в тому числі шляхом внесення коштів в рахунок погашення заборгованості (Т. 1 а.с.19-22).

З наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №С02.200.744426 від 12 вересня 2016 року (а.с.23) вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 03 грудня 2020 року (момент переходу права вимоги) становить 29553,46 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом 10000 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 19553,46 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 0 грн (Т.1 а.с.23).

Крім того, 03 жовтня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № Р29.989.70623, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 19999 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і комісіями згідно умов Договору (Т.1 а.с.24-25).

Згідно з п.1.5 Договору станом на день укладення Договору процентна ставка 15.5%. За обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених Графіком (п.1.12. Договору).

Відповідно до копії ордеру ОСОБА_1 . Банком було перераховано кредитні кошти на його рахунок (Т.1 а.с.27).

Крім того, ОСОБА_1 03 жовтня 2016 року були підписані заяви щодо його наявності у нього доходу, заяву приєднання, акцепт до Договору про використання факсимільного відтворення аналогу підпису та відбитку печатки ПАТ «Ідея Банк» (Т.1 а.с.26-29).

Відповідно до копії виписки з 01 січня 2000 року по 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, в тому числі шляхом внесення коштів в рахунок погашення заборгованості (Т. 1 а.с.30-31).

З наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № Р29.989.70623 від 03 жовтня 2016 року (а.с.32) вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 03 грудня 2020 року (момент переходу права вимоги) становить 59920,60 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом 17240,95 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 17002,10 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 25677,55 грн (Т.1 а.с.32).

Крім того, 22 липня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № Р29.989.70533 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 19999 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і комісіями згідно умов Договору (Т.1 а.с.33-34).

Згідно з п.1.5 Договору станом на день укладення Договору процентна ставка 15.5%. За обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах визначених Графіком (п.1.12. Договору).

Відповідно до копії ордеру ОСОБА_1 . Банком було перераховано кредитні кошти на його рахунок (Т.1 а.с.37).

Разом з цим, ОСОБА_1 22 липня 2016 року були підписані: - Заява щодо наявності у нього доходу, Заяву-приєднання та акцепт до Договору про використання факсимільного відтворення аналогу підпису та відбитку печатки ПАТ «Ідея Банк» та письмова згода на обробку персональних даних (Т.1 а.с.35-36,38-39).

Відповідно до копії виписки з 01 січня 2000 року по 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, в тому числі шляхом внесення коштів в рахунок погашення заборгованості (Т. 1 а.с.40-41).

З наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № Р29.989.70533 від 03 грудня 2020 року (Т.1 а.с.32) вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 03 грудня 2020 року (момент переходу права вимоги) становить 35979,10 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом 7386,25 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 8865,93 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 19726,92 грн (Т.1 а.с.42).

Відповідно до розрахунку 3% річних та інфляційних втрат в зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості за договором позивач здійснив нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, сума яких станом на 23 лютого 2023 року складає за першим кредитом 14401,21 грн, за другим 5294,01 грн, за третім 10733,78 грн, за четвертим 6445,06 грн (Т.1 а.с.43-46).

Позивачем на адресу відповідача були направлені досудові вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості (Т.1 а.с.47-57).

03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ « ФК «Профт Капітал» було укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Профіт Капітал», а ТОВ «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених Договором факторингу. Права вимоги визначаються в розмірі, який зазначений в Реєстрі боржників. За таких обставин до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прочинаючи з 03 грудня 2020 року відповідно до Договору факторингу перейшло право за Договорами кредиту, які були укладені між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 (Т.1 а.с.59-68).

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 12/90 від 03 грудня 2020 року (т.1 а.с. 62-66) ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитними договорами № Z71.200.75134 від 19 січня 2017 року, № Р29.989.70623 від 03 жовтня 2016 року, № Р29.989.70533 від 28 березня 2017 року та С02.200.74426, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму 205846,16 грн.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, договори № Z71.200.75134 від 19 січня 2017 року, № С02.200.74426 від 12 вересня 2016 року, № Р29.989.70623 від 03 жовтня 2016 року, № Р29.989.70533 від 22 липня 2016 року укладені між ТОВ «Профіт Капітал» та ОСОБА_1 містять основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Договори підписані власноручно відповідачем.

Крім цього, про обізнаність ОСОБА_1 про укладення кредитних договорів свідчить погашення ним тіла кредиту, процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Поряд з цим як вбачається з матеріалів справи 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Профіт Капітал», а ТОВ «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених Договором факторингу. Права вимоги визначаються в розмірі, який зазначений в Реєстрі боржників. За таких обставин до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прочинаючи з 03 грудня 2020 року відповідно до Договору факторингу перейшло право за Договорами кредиту, які були укладені між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 .

З огляду на викладене беззаперечно є доведеним факт укладення спірних кредитних договорів між сторонами справи та факт переходу прав вимоги від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» щодо боржника ОСОБА_1 .

Так, у зв`язку із укладенням спірних договорів ТОВ «Профіт Капітал» свої зобов`язання за договорами виконало в повному обсязі.

Натомість відповідач, свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконував у зв`язку із чим виникла заборгованість, а саме за: Договором № Z71.200.75134 від 19 січня 2017 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 28460,98 грн, за відсотками 23123,83 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 28809,00 грн., 3% річних за користування кредитом 2959,73 грн, за інфляційними втратами 11441,48 грн.; Договором № С02.200.74426 від 12 вересня 2016 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 10000,00 грн, за відсотками 19553,46 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 0,00 грн., 3% річних за користування кредитом 1088,02 грн, за інфляційними втратами 4205,99 грн.; Договором № Р29.989.70623 від 03 жовтня 2016 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 17240,95 грн, за відсотками 19553,46 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 0,00 грн., 3% річних за користування кредитом 2206,00 грн, за інфляційними втратами 8527,78 грн.; Договором № Р29.989.70533 від 22 липня 2016 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 7386,25 грн, за відсотками 8865,93 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 19726,92 грн., 3% річних за користування кредитом 1324,59 грн, за інфляційними втратами 5120,47 грн.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Отже, в даному випадку надано достатні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитного договору та виникнення у відповідача заборгованості.

Посилання суду попередньої інстанції на те, що позивачем не доведено розмір заборгованості, оскільки не надано первинних бухгалтерських документів, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно із абз.11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Схоже визначення первинних документів міститься й у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Мінфіну від 24.05.1995 №88.

У пункті 2.1 Положення вказано, що первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно із пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на вказане, матеріали справи містять достатньо доказів, а саме договори про надання кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості за кредитом, Договір факторингу з додатками, Акт приймання-предачі реєстру прав вимог за Договором факторингу, надавши оцінку яким, як кожному окремо, так і в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо підтвердження виникнення заборгованості.

Відтак, висновок суду попередньої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, зокрема, з вищезазначених підстав є помилковим.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

На момент укладення Кредитних договорів був чинним абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за яким кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п.п. 17 і 23 ст.1 цього Закону).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Враховуючи те, що Банком у Кредитному договорі № Z71.200.75134 від 19 січня 2017 року та № Р29.989.70533 від 22 липня 2016 року було встановлено плату за послугу, яка за законом повинна надаватись безоплатно, положення Кредитних договорів щодо обов`язку Позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними.

При цьому, апеляційним судом враховано правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Оскільки Банком у Кредитному договорі була встановлена плата за послугу кредитного обслуговування, яка повинна була надаватися безоплатно, слід дійти висновку, що сума заборгованості Позичальника за нарахованими та несплаченими комісіями, яка згідно з розрахунком заборгованості за договором № Z71.200.75134 від 19 січня 2017 року складає 28809,00 грн. та за договором № Р29.989.70533 від 22 липня 2016 року складає 19726,92 грн, стягненню з відповідача не підлягає.

Відтак, належним чином доведена та непогашена заборгованість відповідача за Кредитним договором № Z71.200.75134 від 19 січня 2017 року, складає: за тілом кредиту 28460,98 грн, за відсотками 23123,83 грн.; № С02.200.74426 від 12 вересня 2016 року, складає: за тілом кредиту 10000,00 грн, за відсотками 19553,46 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 0,00 грн., 3% річних за користування кредитом 1088,02 грн, за інфляційними втратами 4205,99 грн.; № Р29.989.70623 від 03 жовтня 2016 року, складає: за тілом кредиту 17240,95 грн, за відсотками 19553,46 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 0,00 грн., 3% річних за користування кредитом 2206,00 грн, за інфляційними втратами 8527,78 грн.; № Р29.989.70533 від 22 липня 2016 року, складає: за тілом кредиту 7386,25 грн, за відсотками 8865,93 грн.

З огляду на викладене, а саме відмови у стягненні нарахованої та несплаченої комісії за договорами № Z71.200.75134 від 19 січня 2017 року та № Р29.989.70533 від 22 липня 2016 року, апеляційним судом проведено власний розрахунок інфляційних втрат і 3-х % річних.

Так за період з 03 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року процентна ставка 3% річних, згідно зі ст. 625 ЦК України за заборгованістю по договору № Z71.200.75134 від 19 січня 2017 року становить 1899,11 грн = (Період розрахунку: з 03.12.2020 року по 31.12.2020 року - 29 днів [Проценти] = 51 584,81 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 29 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 122,62 грн) + (Період розрахунку: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - 365 днів [Проценти] = 51 584,81 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 547,54 грн) + Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року - 54 дні [Проценти] = 51 584,81 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 54 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 228,95 грн).

Розмір інфляційних втрат за вказаний період щодо цього договору становить 7349,66 грн. = [Сукупний індекс інфляції] = 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 114,248% (за період Грудень 2020 - Лютий 2022) [Інфляційні нарахування] = 51 584,81 грн (сума боргу) ? 114,248% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 51 584,81 грн (сума боргу) = 7 349,66 грн.

Так за період з 03 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року процентна ставка 3% річних, згідно зі ст. 625 ЦК України за заборгованістю по договору № Р29.989.70533 від 22 липня 2016 року становить 598,33 грн = (Період розрахунку: з 03.12.2020 року по 31.12.2020 року - 29 днів [Проценти] = 16 252,18 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 29 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 38,63 грн) + (Період розрахунку: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - 365 днів [Проценти] = 16 252,18 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 487,57 грн) + (Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року - 54 дні [Проценти] = 16 252,18 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 54 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 72,13 грн).

Розмір інфляційних втрат за вказаний період щодо цього договору становить 2315,56 грн. = [Сукупний індекс інфляції] = 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 114,248% (за період Грудень 2020 - Лютий 2022) [Інфляційні нарахування] = 16 252,18 грн (сума боргу) ? 114,248% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 16 252,18 грн (сума боргу) = 2 315,56 грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість у розмірі 162?375,31 грн., яка складається з заборгованості за:

?Договором № Z71.200.75134 від 19 січня 2017 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 28460,98 грн, за відсотками 23123,83 грн., 3% річних за користування кредитом 1899,11 грн, за інфляційними втратами 7 349,66 грн.;

?Договором № С02.200.74426 від 12 вересня 2016 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 10000,00 грн, за відсотками 19553,46 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 0,00 грн., 3% річних за користування кредитом 1088,02 грн, за інфляційними втратами 4205,99 грн.;

?Договором № Р29.989.70623 від 03 жовтня 2016 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 17240,95 грн, за відсотками 19553,46 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 0,00 грн., 3% річних за користування кредитом 2206,00 грн, за інфляційними втратами 8527,78 грн.;

?Договором № Р29.989.70533 від 22 липня 2016 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 7386,25 грн, за відсотками 8865,93 грн., 3% річних за користування кредитом 598,33 грн, за інфляційними втратами 2 315,56 грн.

Водночас, суд апеляційної інстанції, звертає увагу на те, що 30 жовтня 2024 року від представника відповідача до суду першої інстанції надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Суть позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність і стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252255 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 на всій території України з 12 березня 2020 року установлено карантин.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2002 року, який неодноразово продовжувався та діє дотепер.

Розділ «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» був доповнений пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Зваживши на викладені вище вимоги законодавства та врахувавши фактичні обставини справи, апеляційний суд вважає, що строк позовної давності у даній справі позивачем не пропущено.

Отже, обставини на які посилається апелянт в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права частково знайшли своє підтвердження.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки при вирішенні справи суд допустився порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, встановлених статтею 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволенню позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем сплачено 3640,82 грн. та 4542,00 грн. за звернення до суду з апеляційною скаргою.

Оскільки позовні вимоги задоволені на 66.90%, тому на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, за подання позовної заяви в розмірі 2435,71 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 3038,60 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 28000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

За ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно з ч. 1,2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З вимог статті 137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження надання та понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача разом з позовної заявою та в подальшому з апеляційною скаргою подано до суду: довіреність від 13 січня 2023 року, якою ТОВ «ФК «Профіт Капітал» уповноважило адвоката Мартиненка В.В. представляти інтереси ТОВ «ФК «Профіт Капітал», зокрема, в місцевих судах, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЧЦ №000398 на ім`я Мартиненка В.В., довіреність від 22 січня 2025 року, якою ТОВ «ФК «Профіт Капітал» уповноважило адвоката Ушакевич М.П. представляти інтереси ТОВ «ФК «Профіт Капітал», зокрема, в апеляційних судах, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КВ №6416 на ім`я Ушакевич М.П., договір про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року, додаткова угода №6 від 12 червня 2023 року до договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року, акт №1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 11 вересня 2023 року на загальну суму 28000,00 грн, зокрема, щодо подання позову до Цвігуна О.В., платіжну інструкцію в національній валюті від 14 вересня 2023 року № 265.

Таким чином, заявником подано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено, з урахуванням доведеності понесених витрат на правову допомогу, а також враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом юридичних послуг позивачу та їх характер, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених, або тих які будуть понесені стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, а також співрозмірність із характером справи та її складністю і виконаною роботою, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» вказаних витрат, зокрема, пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 18732,00 грн.

Заперечення сторони відповідача щодо безпідставності стягнення на користь позивача суми витрат на правову допомогу у вказаному розмірі колегія суддів не бере до уваги, оскільки заперечуючи зазначений розмір витрат стороною відповідача не надано належних, достатніх і допустимих доказів в розумінні ст. ст. 77,78,80 ЦПК України на підтвердження не співмірності таких витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» адвоката Ушакевич Марини Петрівни задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість у розмірі 162?375,31 грн., яка складається з заборгованості за:

-Договором № Z71.200.75134 від 19 січня 2017 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 28460,98 грн, за відсотками 23123,83 грн., 3% річних за користування кредитом 1899,11 грн, за інфляційними втратами 7 349,66 грн.;

-Договором № С02.200.74426 від 12 вересня 2016 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 10000,00 грн, за відсотками 19553,46 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 0,00 грн., 3% річних за користування кредитом 1088,02 грн, за інфляційними втратами 4205,99 грн.;

-Договором № Р29.989.70623 від 03 жовтня 2016 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 17240,95 грн, за відсотками 19553,46 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 0,00 грн., 3% річних за користування кредитом 2206,00 грн, за інфляційними втратами 8527,78 грн.;

-Договором № Р29.989.70533 від 22 липня 2016 року, а саме заборгованості: за тілом кредиту 7386,25 грн, за відсотками 8865,93 грн., 3% річних за користування кредитом 598,33 грн, за інфляційними втратами 2 315,56 грн

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви пропорційно задоволеним вимогам в сумі 2435,71 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам в сумі 3038,60 грн

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 18732,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета