Справа № 303/3549/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 квітня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гаврилець Тетяна Іванівна, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 серпня 2024 року, ухвалене суддею Монич В.О., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа Мукачівський відділ ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментам

встановив:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , де третя особа Мукачівський відділ ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Позов мотивує тим, що 08.06.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який було зареєстровано у Виконавчому комітеті Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, про що зроблений актовий запис №01.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в подружжя народився син ОСОБА_1

16.04.2024 рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 303/2295/24 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2021 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17.11.2020.

Про наявність виконавчого листа та про заборгованість по сплаті аліментів на дитину позивач ОСОБА_1 дізнався на початку лютого 2024 року від державного виконавця.

11.03.2024 позивач прибув до Мукачівський відділ ДВС у Мукачівському район Закарпатської області за адресою місто Мукачево, вулиця Штефана Августина 25/2, де йому державний виконавець повідомив, що 23.12.2023 відповідачка подала на виконання виконавчий лист який виданий 12.01.2021 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27.03.2024 за №73663432/4 заборгованість включно березень місяць станом на 27.03.2024 складає 101 158,09 грн.

Позивач вказує, що як батько дитини піклувався про здоров`я сина, приймав участь у вихованні забезпечував необхідним харчуванням, медичним доглядом, дитину та відповідачку до розірвання шлюбу утримував фінансово тільки позивач.

Відповідач позбавила позивача спілкуватися та бачитися з сином так як в лютому місяці 2024 року виїхала разом з дитиною за кордон до Польщі, навіть не повідомила позивача про від`їзд та не дала можливість побачитися з дитиною.

Позивач працює водієм міжнародних перевезень у приватного підприємця, має заробітну плату, яку витрачав на сім`ю.

Також позивач вказує, що звернення до суду про стягнення аліментів є безпідставним так як позивач як батько піклується про свою дитину.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд вказав, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про звільнення останнього від сплати аліментів.

Не погоджуючись із рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гаврилець Т.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також вказує на порушення процесуального права.

В своїх доводах посилається на те, що суд першої інстанції у рішенні неправильно зазначає суть позову, а саме вказує, що позов про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, однак суд помилково вказує звільнення від сплати аліментів.

Вважає, що суд не мав брати до уваги подані пояснення відповідачкою ОСОБА_2 , оскільки вона не скористалася правом на подання відзиву на позовну заяву.

Зазначає, що про рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2021 дізнався в лютому 2024 року під час телефонної розмови із державним виконавцем, який повідомив його про наявну заборгованість по сплаті аліментів. Суд не надіслав йому копію позовної заяви з додатками, не повідомляв його про судовий розгляд та не надіслав йому рішення. З таким рішенням він ознайомився у червні 2024 року.

Просить допитати свідків, які підтвердять факти на які він посилається.

28.08.2024 державним виконавцем Мукачівського відділу ДВС видано новий перерахунок по заборгованості зі сплати аліментів, яка складає суму 79 210,51 грн.

Незважаючи на деякі труднощі пов`язані з тимчасовим безробіттям, позивач регулярно перераховує кошти відповідачці на сплату аліментів, зокрема ним за період з січня по серпень 2024 року перераховано 17 941 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності.

Зазначає, що позивач почав сплачувати аліменти з липня 2024 року після накладеного державним виконавцем арешту на кошти та на майно. Синові вже 4 роки, однак позивач за весь цей час ухилявся від сплати аліментів, а тому син перебував на повному утриманні відповідачки, у зв`язку з чим остання була вимушена в січні 2024 року виїхати за кордон на заробітки.

У дане судове засідання з`явилась адвокат Гаврилець Т.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції.

Третя особа Мукачівський відділ ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції подала заяву про розгляд справи без участі представника.

Інших заяв або клопотань від сторін спору не надходило.

Позивач ОСОБА_1 , як зазначила у судовому засіданні його представник адвокат Гаврилець Т.І., знає про дату, час і місце розгляду справи та не заперечує про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлялася шляхом надіслання судової повістки поштовими засобами зв`язку, однак така повернулася з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Довідка поштового відправлення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.05.2023 у справі №755/17944/18).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 08.06.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який було зареєстровано у Виконавчому комітеті Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, про що зроблений актовий запис №01.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 в подружжя народився син ОСОБА_1 (а.с.11)

16 квітня 2024 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 303/2295/24 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано (а.с.122).

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17.11.2020.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів проведеної старшим державним виконавцем Короловичем А.М. Мукачівського відділу ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області за №73663432/4 від 27.03.2024 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 101 158,09 грн. (а.с.9-10).

Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №73663432/4 від 28.08.2024 проведеної старшим державним виконавцем Короловичем А.М. Мукачівського відділу ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на серпень 2024 року становить 86 675,51 грн. (а.с.94-96).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За нормами частин 1 та 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно положень ч.ч. 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частинами 1-3 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

СК України містить норми, які визначають заборгованість по сплаті аліментів, присудженими у частці від заробітку(доходу). Зокрема частинами 1-3 статті 195 СК України встановлено, що Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення(ч.ч. 1, 2 ст. 197 СК України).

Серед доводів апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 вказує, що заборгованість по сплаті аліментів виникла внаслідок неповідомлення його судом першої інстанції про наявність судового рішення у справі №303/6949/20 від 12.01.2021 про стягнення з нього аліментів, оскільки з таким рішенням він ознайомився тільки в червні 2024 року. Просив суд допитати свідків, які підтвердять дані обставини, зокрема той факт, що він не проживав за адресою куди судом направлялись йому процесуальні документи.

Апеляційний суд не погоджується з даними доводами з огляду на наступне.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2024 у справі №359/240/21).

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у справі №303/6949/20 від 12.01.2021 в рішенні зазначив, що відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву.

Вищезгадане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржено, а тому набрало законної сили і зазначений факт відповідачем не спростовано.

Крім цього, частиною 2 статті 197 СК України чітко передбачено, що суд може звільнити позивача від сплати аліментів тільки у випадку його тяжкої хвороби або з підстави іншої обставини, яка має істотне значення. Позивач таких підстав у суді першої та апеляційної інстанції не навів.

Тому, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 не довів відсутність вини в несплаті аліментів та не навів переконливих підстав для звільнення останнього від заборгованості зі сплати аліментів.

Щодо посилання позивача на неправильно вказану суть спору, то таке є опискою та вирішується на підставі винесення окремої ухвали в межах ст. 269 ЦПК України.

З приводу недопиту свідків, яких просив позивач допитати в суді першої інстанції, які могли підтвердити обставини на які посилався ОСОБА_1 , то слід зазначити, що даний довід не заслуговує на увагу, оскільки в даному випадку має значення саме ухилення позивача від сплати аліментів та утворення певної заборгованості. Позивач, як батько своєї дитини має обов`язок утримувати її в належних умовах незалежно від спільного проживання з матір`ю, а тому посилання на неналежне повідомлення не заслуговує на увагу.

Покази свідків не можуть забезпечити об`єктивність доведення тієї обставини на яку посилається позивач, оскільки свідчення таких не спростують тієї обставини, що у батька виникла заборгованість по сплаті аліментів, що є предметом даного спору.

Отже, колегія суддів, приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене із повним та всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, таке рішення відповідає чинним нормам матеріального та процесуального права, а тому на підставі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гаврилець Тетяна Іванівна, залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 серпня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: