Справа № 595/438/25
Провадження № 2/595/224/2025
У Х В А Л А

01.05.2025 місто Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Тхорик І.І.

з участю секретаря судового засідання Боднара М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Кравчук В.М., звернулася в суд з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її користь на утримання дітей: доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини з усіх доходів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 березня 2025 року. Заявлені вимоги мотивує тим, що шлюб, укладений між нею та відповідачем 19.07.2004, розірвано рішенням Бучацького районного суду від 28.01.2025. За час шлюбу в них народилися діти: донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. У зв`язку з тим, що батько відмовляється приймати участь у вихованні дітей та надавати допомогу на їх утримання у добровільному порядку, просить позовні вимоги задовольнити. Звертає увагу, що 11.03.2025 вона звернулася до Бучацького районного суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Ухвалою суду від 13.03.2025 (справа № 595/39/25, провадження № 2-н/595/6/2025) їй відмовлено у видачі судового наказу у зв`язку із тим, що, всупереч вимогам п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України, не надано доказів того, що діти знаходяться лише на її утриманні. Разом з тим, відповідно до змісту рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року сторони повністю припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть та проживають окремо, сім`я фактично розпалася, а шлюб носить формальний характер. Станом на сьогодні вона з дітьми зареєстровані разом із відповідачем, однак проживають окремо від нього. Зауважує, що вона одноособово здійснює утримання дітей, відповідач, в свою чергу, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Зважаючи на те, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача шляхом звернення до суду із заявою про видачу судового наказу у якій їй було відмовлено, вважає, що має право на присудження таких за минулий час, тобто, з 11 березня 2025 року, а саме з моменту звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін).

24 квітня 2025 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітній дітей залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`ять днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі зазначено, що ОСОБА_1 , обґрунтовуючи звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, у позовній заяві зазначила, що їх спільні з відповідачем діти проживають разом з нею і вона одноособово здійснює їх утримання, проте жодних доказів, що підтверджують вказані обставини до матеріалів позову не долучено. Відомості, що свідчать про спільне проживання/реєстрацію дітей з позивачкою, можуть бути підтверджені, зокрема, витягами про місце реєстрації позивача та дітей, довідкою про склад сім`ї, актом обстеження житлово-побутових умов проживання, тощо).

29 квітня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Кравчука В.М. надійшла заява про усунення недоліків разом із доказами. У поданій заяві вказано, що в 2023 році позивачка і її діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виїхали до Республіки Польща та наразі постійно там проживають. Підтвердженням зазначених обставин є копії паспортів громадянина України для виїзду за кордон позивачки та її дітей, копії свідоцтв про народження дітей з відповідними відмітками про перетин державного кордону. Крім того позивачкою укладено в Республіці Польща договір найму помешкання від 22.04.2025, у якому вказано, що нею винаймається житлове приміщення для її проживання та проживання її дітей. Зазначений письмовий доказ викладений польською мовою та у зв`язку із тим, що стороні позивача надано лише 5 днів для усунення недоліків позовної заяви, з яких два дні 26, 27 квітня припадало на вихідні дні, то здійснити його офіційний переклад українською мовою не має можливості. Крім того, послуги такого перекладу є досить дороговартісними, що ставить позивачку та її дітей, які без належного матеріального забезпечення з боку батька, залишилися в скрутному матеріальному становищі. Після розірвання шлюбу, їхнє місце реєстрації так і залишилося в будинку колишнього чоловіка та батька дітей - АДРЕСА_1 . Змінити місце реєстрації позивачка не може, оскільки відсутня згодою батька дітей.

Так, з матеріалів заяви про усунення недоліків вбачається, що представник позивача, серед інших доказів, долучив документ під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який викладений іноземною мовою, без відповідного його перекладу українською мовою та належного засвідчення.

Статтею 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року у справі № 10-рп/99 зазначається, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації, тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина 5 статті 10 Конституції України).

Відповідно до ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

Пунктом 8 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказ Державної судової адміністрації України 20 серпня 2019 року № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) встановлено, що діловодство в суді ведеться державною мовою, крім випадків, передбачених законодавством України. У діловодстві суду можуть використовуватися вхідні документи, викладені іноземною мовою, забезпечені перекладом відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою у порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат», згідно з якою нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Відповідно до Глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус засвідчує вірність перекладу документа за усним зверненням заінтересованої особи, а також за клопотанням заінтересованої особи при вчиненні іншої нотаріальної дії. Нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови, з яких або на які перекладається документ. Якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Перекладач разом з документом, що встановлює його особу, повинен надати документ, який підтверджує його кваліфікацію.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 червня 2019 у справі № 910/4473/17.

Відсутність належним чином засвідченого перекладу на українську мову документа, складеного іноземною мовою, унеможливлює належне встановлення судом змісту такого документа, дії, яка вчинена на підставі вказаного документа, особи, якою вона була вчинена, на користь кого тощо.

Таким чином документи, на які посилається позивачка в обґрунтування позову, не перекладені з англійської мови на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат», що може потягнути за собою визнання цих доказів судом не належними та може стати підставою для відмови у позові.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Водночас письмові процесуальні документи (заяви, клопотання тощо) та докази повинні бути складені державною (українською) мовою або перекладені на українську мову.

Позивачка не позбавлена права звернутися до перекладача з метою приведення доказів, доданих до позовної заяви, відповідно до вимог закону.

Подібна правова позиція наведена Верховним Судом в ухвалі від 13 грудня 2019 року у справі № 643/4061/17.

Такими чином, позивачці належить подати суду здійснений в установленому законом порядку переклад українською мовою документу, викладеного іноземною мовою, копія якого долучено до заяви про усунення недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Оскільки недоліки ухвали про залишення позовної заяви без руху не усунуті, вважаю за необхідне продовжити процесуальний строк на усунення недоліків позовної заяви до п`яти днів з дня отримання даної ухвали.

Позивачу у цей строк необхідно усунути вказані недоліки позовної заяви.

На підставі наведеного та керуючись статями 175,177,187 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк на усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання ухвали в зазначений строк позовна заява залишається без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя: І. І. Тхорик