Справа 487/4134/20
Провадження № 22ц/812/942/25
У Х В А Л А

8 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Ямкової О. О.,

суддів Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши апеляційну скаргуОСОБА_1 , подану від її імені представницею ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 31 липня 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі ТОВ ФК «Профіт Капітал») про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про дострокове розірвання договорів кредиту та поруки, стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 26 травня 2009 року позов Відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, ухвалено про дострокове розірвання кредитного договору та договору поруки, а також стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у солідарному порядку 10 418,03 дол. США, що еквівалентно 80 218 грн 83 коп. Розподілено судові витрати.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 31 липня 2020 року замінено стягувача ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія (далі ТОВ ФК) «Профіт Капітал» у чотирьох виконавчих листах про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитом та судових витрат.

29 липня 2020 року відповідачкою (боржницею) ОСОБА_6 направлено заперечення на заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні із посиланням на номер справи та номер провадження із вирішення питання про заміну, які надійшли до суду 3 серпня 2020 року (а.с. 69).

15 квітня 2025 року представниця ОСОБА_6 адвокатка Дідух К. О. звернулась з заявою про ознайомлення із матеріалами справи, також пославшись на номер справи, провадження та дату оскаржуваної ухвали ( а.с. 85).

24 квітня 2025 року ОСОБА_6 оскаржила ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 31 липня 2020 року в апеляційному порядку, подавши через свою представницю ОСОБА_2 , апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху, запропоновано ОСОБА_6 уточнити вимоги апеляційної скарги та навести інші поважні причини пропуску процесуального строку, а саме зазначити про обставини, коли їй стало відомо про наявність оскаржуваного судового рішення, у зв`язку із чим вона ознайомилася з ним та сайті ЄДРСР, а також про обставини, які перешкоджали цікавитись рухом справи, після подачи заперечень щодо заміни стягувача, витребувано справу з місцевого суду.

5 травня 2025 року апелянткою через представницю Дідух К. О. надано заяву в якій уточнено вимоги апеляційної скарги та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивовану тим, що дізналась про наявність оскаржуваної ухвали з інформації, що міститься на офіційному порталі Судова влада та Єдиного державного реєстру судових рішень. Посилалася на ті обставини, що не була присутня під час постановлення та проголошення оскаржуваної ухвали, а її копія направлена їй на адресу, за якою вона не проживала, оскільки з 3 грудня 2019 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого вважала, що має право на поновлення пропущеного процесуального строку з підстав, визначених частиною 2 статті 354 ЦПК України.

Дослідивши, матеріали справи, текст апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити за пропуском процесуального строку.

Відповідно частини 1 статті 354 ЦПК апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Правилами частин 2, 3 статті 354 ЦПК передбачені умови, за яких пропущений строк на апеляційне оскарження може бути поновлено.

За змістом частини 2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване судове рішення ухвалено 31 липня 2020 року. Апеляційну скаргу подано 24 квітня 2025 року, тобто з пропуском процесуального строку, що становить майже п`ять років.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку ОСОБА_6 зазначала, що не була обізнаною про ухвалення оскаржуваної ухвали, оскільки не повідомлялась про її розгляд, та її копія судом направлена на неправильну адресу, за якою вона не проживала. Тому дізналась про наявність оскаржуваної ухвали з відомостей порталу Судова влада та сайту ЄДРСР та через свою представницю ознайомилась з матеріалами справи у квітні 2025 року, після чого направила апеляційну скаргу.

За наведеного вважала, що перебіг процесуального строку має відраховуватись від дати ознайомлення з матеріалами справи та зазначала про наявність підстав для поновлення пропущеного процесуального строку у відповідності до частини 2 статті 354 ЦПК України.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2020 року ОСОБА_6 направлено заперечення на заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, із посилання на номер цієї справи та конкретного провадження за заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, в якій нею також зазначено про отримання 15 липня 2020 року заяви ТОВ ФК «Профіт Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні, направленої ним до суду та зазначено свою адресу проживання АДРЕСА_2 . Додатково просила про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 69).

Як вбачається з відомостей сайту ЄДРСР оскаржувану ухвалу направлено до реєстру судових рішень у день постановлення та оприлюднено до загального доступу 4 серпня 2020 року ( а.с. 110).

4 серпня 2020 року, після ухвалення оскаржуваної постанови Заводським районним судом міста Миколаєва направлено копію ухвали від 31 липня 2020 року учасникам справи у тому числі і ОСОБА_6 на зазначену нею в заяві адресу ( а.с. 81).

Тому твердження ОСОБА_6 про необізнаність про постановлення оскаржуваної ухвали спростовуються матеріалами справи, а саме поданими нею заявами із посиланням на номер справи та провадження. При цьому клопочучи про розгляд заяви ТОВ ФК «Профіт Капітал» у її відсутність, ОСОБА_6 сама розпорядилась своїм правом на участь у судовому розгляді, оскільки починаючи з 15 липня 2025 року могла вирішити питання щодо участі у судовому засіданні та з`ясування відомостей про рух справи.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі (Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява №32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього права можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99 п. 46 рішення).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, п. 42 рішення).

Європейський Суд неодноразово підкреслював, що в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення по справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року). Навіть у разі неповідомлення сторін про прийняті рішення у їхній справі, можливість поновлення строку на оскарження не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Отже, при вирішенні питання про поважність причин, які зумовили порушення строку, необхідно виходити з того, наскільки зазначені заявником причини є об`єктивними та дійсно перешкоджали або значно ускладнювали дотримання передбаченого законом строку, адже поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії.

В цьому разі установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду таких справ сприяє досягненню юридичної визначеності у правовідносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити судове рішення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, воно набирає чинності та пред`являється до виконання зацікавленою особою. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Крім того, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою починається з дня, наступного після проголошення рішення суду першої інстанції, а його пропуск з доведення цією особою обставин поважності його пропуску, тобто обставин незнання особи про постановлення оскаржуваного рішення та як наслідок цих обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 червня 2023 року, зроблених під час розгляду справи № 643/5369/16, виснувано, що відновлення апеляційного провадження ініційованого особою з пропуском строків є порушенням процесуального законодавства та порушенням основних принципів судочинства.

Відповідно до висновку ВПВС у постанові від 25 вересня 2024 року у справі 490/9587/18 особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала / не могла знати про розгляд справи.

Між тим, у запереченнях на заяву про заміну сторони виконавчого провадження, поданої 29 липня 2020 року, ОСОБА_6 сама зазначає про отримання 15 липня 2020 року заяви, спрямованої до суду, та заявником на підтвердження цього факту додано список згрупованих повідомлень рекомендованими листами ( а.с. 62).

Наведене свідчить про те, що у відповідачки була об`єктивна можливість з липня 2020 року аж до квітня 2025 року поцікавитися рухом справи.

За наведених обставин та аналізуючи норми процесуального права, які регулюють вирішення питання про поновлення строку на право апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апелянткою пропущений процесуальний строк, передбачений на оскарження рішення місцевого суду, і наведена причина, а саме помилковий, визначений на її власний розсуд початок перебігу процесуального строку, не є поважною, оскільки нею, як особою особисто обізнаною з наявністю судового провадження, подана апеляційна скарга невчасно без об`єктивних на то причин.

Доводи ОСОБА_6 про можливість нового відліку процесуального строку на апеляційне оскарження з моменту ознайомлення її представниці із матеріалами справи є неспроможними у зв`язку з відсутністю об`єктивних та не переборних обставин щодо неможливості відслідкувати рух справи та ознайомитись з процесуальними рішеннями з відкритих джерел за обізнаності з номером справи та провадження у якому розглядалось питання заміни сторони у виконавчому провадженні та наявністю відомостей про рух справи у відкритих джерелах, що надавало їй можливість отримати професійну правничу допомогу для вчинення подальший процесуальних дій.

Посилання відповідачки на направлення судом копії оскаржуваної ухвали на адресу, за якою ОСОБА_6 не проживала з грудня 2019 року, спростовується як отриманням нею за цією адресою копії заяви ТОВ ФК «Профіт Капітал», так і зазначенням цієї адреси у поданих нею запереченнях.

За такого підстави для поновлення пропущеного процесуального строку наведені скаржницею не можуть бути визнані поважними. Внаслідок цього у поновленні пропущеного процесуального строку на оскарження ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 31 липня 2020 року та у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити.

Керуючись ч.2 ст. 358 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 31 липня 2020 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 31 липня 2020 року у справі справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Профіт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження по справі за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про дострокове розірвання договорів кредиту та поруки, стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку, у передбачених ст. 389 ЦПК України випадках до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова