Провадження №2/442/623/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

29 квітня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі :

головуючого судді Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів, -

встановив :

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04.11.2021 він на прохання його знайомої ОСОБА_3 , з якою він познайомився незадовго до того, перерахував їй кошти в сумі 50505 гривень. Кошти йому повернуті так і не були. Він подавав позовну заяву про вчинення злочину (шахрайства) до Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області. Відповіддю від 30.07.2024 йому було повідомлено про те, що він подав заяву стосовно цивільних правовідносин, а тому змушений звернутись до суду з даним позовом. Вважає, що діями відповідачки йому завдано моральної шкоди, яку оцінює в сумі 100000 грн., яку вважає мінімальною компенсацією за перенесені ним душевні страждання.

В судовому засіданні позивач позов підтримав і просив його задоволити. Суду пояснив, що восени 2021 року познайомився з ОСОБА_3 , яка на той час була волонтером. Вона попросила показати їй Київ, прогулятись по ньому. У них склались дружні відносини. 04.11.2021 вона попросила у нього переказати на її картку грошові кошти в сумі 50000 грн., так як хотіла викупити в ломбарді своє золото. Він через Ощадбанк у м.Черкаси перерахував їй гроші в розмірі 50505 грн., оскільки подумав, що вона ще повинна буде сплатити комісію. ОСОБА_3 обіцяла повернути йому кошти, однак своєї обіцянки не виконала, перестала виходити з ним на зв`язок. На сьогоднішній день йому не відоме місце перебування відповідачки, вважає що вона вчинила відносно нього шахрайські дії,оскільки в подальшому змінила прізвище та ім`я, а тому повторно звернувся в поліцію із заявою про порушення кримінальної справи. Вважає, що діями відповідачки йому було завдано моральної шкоди, оскільки він довгий час залишався без грошей, мав намір купити житло, а через її дії протягом більш як трьох років мусів витрачати час на підготовку заяв та судових позовів, відвідувати органи державної влади, щоб захистити свої порушені права.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, причин своєї неявки не повідомила. Судом було вжито належних заходів задля виклику відповідачки в судове засідання з розгляду даної справи по суті шляхом надсилання поштової кореспонденції та розміщення оголошення на сайті суду, а відтак, суд вважає останню належним чином повідомленою про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи.

Згідно правил ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд ухвалив завершити розгляд справи у відсутності відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 04.11.2021 року о 12.04. год. КOZEL RODYSLAV через термінал ІD 12300529 отримав готівкові кошти в розмірі 50000 грн. (чек 9401), та 04.01.2021 о 12.10 з вказаного терміналу перерахував HALYNA MYTSAVKA 50505 грн. (чек 9402).

З відповіді начальника Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівськой області В. Петрика, встановлено, що ОСОБА_4 на його звернення щодо врегулювання цивільно-правових відносин між ним та ОСОБА_3 , щодо перерахування коштів в розмрі більш як 50000 грн., відмовлено, оскільки це не належить до їх компетенції та рекомендовано звернутись до суду із цивільними позовом.

З копії актового запису про зміну імені №03 від 19.01.2022 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінила прізвище та ім`я на ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

У справі № 489/2893/18 Верховний Суд зазначив, що кошти, які були перераховані позивачем на банківську картку, що належить відповідачу без зазначення призначення платежу, що свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами, без наявності правових підстав, а також про те, що перераховані кошти є безпідставно отриманими відповідачем.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно усталеної практики ЄСПЛ «майно» може бути або «існуючим майном», або активами, в тому числі за позовами, щодо яких заявник може стверджувати, що він або вона має принаймні, «законне очікування» отримання ефективного володіння майном (справа «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії» , справа «Копеський проти Словаччини» та інші).

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ст.1213 ЦК України).

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Так, в судовому засіданні встановлено, що банківська картка, на яку позивачем перераховано кошти належала відповідачу.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів про наявність будь - яких зобов`язань між сторонами.

Таким чином, в розумінні вищенаведених положень законодавства кошти набуті відповідачем, з яким позивач не пов`язаний договірними правовідносинами щодо такого майна, є безпідставно набутим майном.

За вказаних обставин, оскільки відповідачем до цього часу не повернуті безпідставно отримані ним грошові кошти позивача, та не надано суду доказів перерахування йому цих коштів на відповідній правовій підставі, вимоги в силу ст.ст. 1212, 1213 ЦК України є законними та обґрунтованими й підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки за встановлених судом обставин порушуються права позивача, як власника грошових коштів, безпідставно набутих відповідачем.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та доведеними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то суд зазначає таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

За змістом ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В той же час, як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому, в п. п. 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

Оцінюючи розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, з врахуванням вказаних ним та встановлених судом обставин та характеру спричиненої моральної шкоди, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд визначає моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 8000 грн., суд виходить з наступного.

Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

До позовної заяви додано копію Договору про надання юридичних послуг № від 03 жовтня 2024 року, Акт приймання-передачі за договором № від 03.10.2024 на суму 8000 грн., Квитанцію до прибуткового касового ордера №6 від 03.10.2024 на суму 3000 грн, Квитанцію до прибуткового касового ордера №5 від 07.10.2024 на суму 1000 грн., Квитанцію до прибуткового касового ордера №4 від 25.10.2024 на суму 4000 грн

Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами та суд вважає їх співмірними з розглядом даної справи, а тому з відповідачки в користь позивача слід стягнути 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у сумі 2110,70 грн. (1505,10 грн + 605,60 грн).

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 50 505 ( п`ятдесят тисяч п`ятсот п`ять) гривень безпідставно набутих коштів, 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 8000 грн. витрат на правову допомогу та 2110,70 грн. судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя А.П. Хомик