справа 278/3549/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, розглянувши клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

18 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про зупинення виконавчого провадження в порядку ч. 3 ст. 432 ЦПК України.

У обґрунтування заявленого останній повідомив, що у провадженні Житомирського районного суду Житомирської області перебувала цивільна справа № 278/3549/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. За наслідками розгляду указаної цивільної справи 25 червня 2015 року судом ухвалено рішення згідно із яким із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи із 30 липня 2014 року і до досягнення сином сторін ОСОБА_3 повноліття. Наразі, спільний син сторін фактично проживає разом із батьком і ОСОБА_1 ініціював питання щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 разом із батьком в судовому порядку, а тому заявник просить суд зупинити виконавче провадження із примусового виконання рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 липня 2014 року в цивільній справі № 278/3549/14-ц до набрання законної сили рішенням Житомирського районного суду Житомирської області в цивільній справі № 296/188/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Житомирської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник ОСОБА_4 адвокат Українець Ю.О. скерувала до суду заяву про здійснення судового розгляду клопотання за її відсутності. Окрім цього, адвокатом також на адресу суду надіслані письмові заперечення на клопотання ОСОБА_1 згідно із якими сторона стягувачки ОСОБА_4 повністю заперечила щодо заявленого клопотання із огляду на те, що вимоги ОСОБА_1 повністю суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, представник ОСОБА_4 звернула увагу суду на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем в силу чого не може проживати разом із ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи судом установлені наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини.

31 березня 2025 року державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трохачовою М.В. на підставі виконавчого листа № 278/3549/14-ц від 23 січня 2015 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи із 30 липня 2014 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття відкрито виконавче провадження № 77649018 про що того ж дня повідомлено сторін виконавчого провадження (а.с. 4-5).

Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

На цій підставі слід дійти висновку, що суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

Хід виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень унормовано приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження`вказує на те, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Приписами ч.ч. 2-3 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

У постанові Верховного Суду від 25 липня 2024 року в справі № 565/1607/23 відображений правовий висновок згідно із яким зупинення виконання за виконавчим документом застосовується лише у разі розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Окрім цього, у постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі № 752/26606/18 виснувано, що вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані наведені правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви із огляду на наступне.

Так, за словами заявника, правовою підставою для звернення до суду із зазначеним клопотанням є приписи ст. 432 ЦПК України та приписи Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, суд звертає увагу на те, що заявником у вищевказаному клопотанні не заявляється вимога щодо визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, яка б надавала суду можливість застосувати приписи ст. 432 ЦПК України.

Також суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на положення Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначений висновок зумовлений тим, що суд може зупинити виконавче провадження згідно із указаним нормативно-правовим актом лише у разі вирішення питання про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа (п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»). Проте у цьому випадку і таке питання судом не вирішується, оскільки зупинення стягнення за виконавчим документом може вживатися судом відповідно до Цивільного процесуального кодексу України лише як захід забезпечення позову і тільки в разі оскарження виконавчого документа у судовому порядку (п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Окремо судом також звернена увага і на те, що предметом розгляду цивільної справи № 296/188/25, до вирішення якої ОСОБА_1 просить зупинити провадження № 77649018, є виключно питання визначення місця проживання ОСОБА_3 разом із батьком. Будь-яких вимог, які б стосувалися стягнення або припинення стягнення аліментів із ОСОБА_1 у зазначеному провадженні, наразі, не заявлено, тобто питання щодо сплати аліментів позивачем у межах цивільної справи № 296/188/25 не оспорюється.

Ураховуючи вищевикладене, суд вимушений відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 оскільки відповідно до законодавства України відсутні правові підстави для його задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 432 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня склдаення повного судового рішення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Повне рішення складено 07 травня 2025 року.

Суддя Віктор Мокрецький