Провадження № 2/204/1200/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді Чапала Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Савченко С.С.,

розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», поданою у його інтересах представником адвокатом Доманським Володимиром Петровичем, третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «ПУМБ» та просить суд стягнути з відповідача суму безпідставно набутих за виконавчим написом № 5907 від 13.03.2019 коштів у розмірі 17 708,45 грн., посилаючись на визнання рішенням суду від 19.02.2024 вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог зазначено, що 13 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис № 5907 про стягнення з нього на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в сумі 28 239,29 грн. На виконання вказаного виконавчого напису приватним виконавцем м. Києва Вольф (Павелків) Т.Л. було відкрито виконавче провадження № 58783279, в межах якого винесено постанови про звернення стягнення на доходи позивача. Рішенням суду від 19.02.2024 у справі №204/636/24 виконавчий напис № 5907 від 13.03.2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим 25 квітня 2024 року приватним виконавцем зазначене виконавче провадження було закінчено. Однак оскільки з нього стягнуто кошти на користь відповідача у сумі 17 708,73 грн. у рамках виконання виконавчого напису, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню, на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, просить стягнути вказані кошти з відповідача. Окрім того надав попередній розрахунок суми судових витрат, які він поніс, що включають витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача АТ «ПУМБ» відзиву на позов до суду не подав, однак 06 березня 2025 року направив на адресу суду заяву про зменшення витрат на правничу допомогу, в якій просив зменшити розмір відповідних витрат, які підлягають стягненню, до 1000,00 грн., а також просив провести розгляд справи без участі представника Банку за наявними у справі матеріалами.

Представником позивача адвокатом Доманським Володимиром Петровичем, 03 квітня 2025 року направлено на адресу суду заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, до якої приєднано докази вказаних витрат у розмірі 15 000,00 грн., відповідно до якої просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі.

11 квітня 2025 року представником відповідача направлено на адресу суду заяву про зменшення витрат на правову допомогу, у якій відповідач повторно акцентував увагу суду на тому, що заявлені вимоги у розмірі 15 000,00 грн. є значно завищеними та неспівмірними зі складністю справи і ціною позову. Надано докази неодноразової участі адвоката у аналогічних справах в обґрунтування того, що пред`явлений у справі позов не є унікальним, законодавство та судова практика з відповідного предмету є сталими, збір доказів здійснено самим позивачем, відзив та відповідь на відзив у справі не готувались, що на думку відповідача свідчить про неспівмірність наданої правової допомоги із сумою витрат на таку допомогу, яка заявлена до стягнення.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

13 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 5907 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 01 від 14.03.2017 року, укладеним з АТ «Перший Український Міжнародний Банк», у сумі 28 239,29 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у сумі 500,00 грн. , що становить загальну суму 28 739,29 грн. (а.с. 20-21).

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною відкрито виконавче провадження № 58783279 на виконання виконавчого напису № 5907 вчиненого 13.03.2019 приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в сумі 28 739,29 грн. (а.с. 20-21).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2024 року у справі №204/636/24 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 5907, вчинений 13.03.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором № 01 від 14.03.2017 року, на загальну суму 28 239,29 грн. (а.с. 12-17).

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зміст статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, який породжує зобов`язання, що виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає встановлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або нечинною нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21).

Так, в якості доказу стягнутих на користь відповідача за виконавчим написом коштів позивачем надано відповідь приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни від 20.11.2024 б/н, згідно якої на примусовому виконанні у приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни перебувало виконавче провадження № 58783279 на виконання виконавчого напису № 5907 вчиненого 13.03.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 28 739,29 грн. Станом на 20.11.2024 в межах вказаного виконавчого провадження з доходів боржника стягнуто кошти на загальну суму 17 708,73 грн. які розподілено наступним чином: 403,27 грн. у рахунок погашення витрат виконавчого провадження; 1 246,56 грн. в рахунок погашення основної винагороди виконавчого провадження; 16 058,90 грн. в рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням на користь стягувача (АТ «ПУМБ») (а.с. 11). Зазначені обставини стороною відповідача не спростовано.

Таким чином суд приймає до уваги надані позивачем копії письмових доказів про сплату у межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису № 5907 від 13.03.2019 на користь відповідача коштів у сумі 16 058,90 грн., які, відповідно до зазначеного, підлягають поверненню позивачу враховуючи факт визнання виконавчого напису, на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача, таким, що не підлягає виконанню, згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2024 року у справі №204/636/24.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 17 708,73 грн., на що суд має відзначити наступне.

Як було відзначено вище, в порядку статті 1212 ЦК України, особа, яка набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Судом встановлено, що в порядку примусового виконання виконавчого напису № 5907 від 13.03.2019 на користь відповідача стягнуто кошти у сумі 16 058,90 грн., тоді як інші витрати, пов`язані із винагородою приватного виконавця в розмірі 1 246,56 грн., та витрати виконавчого провадження у розмірі 403,27 грн. на рахунок відповідача не перераховувались.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст. 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За приписами ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Згідно змісту ч.ч. 1, 4, 7 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

За таких обставин, оскільки виконавчий збір та винагорода приватного виконавця не були перераховані на рахунок відповідача, суд дійшов висновку про можливість лише часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що відповідач безпідставно набув грошові кошти в розмірі 16 058 грн. 90 коп., то саме вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відносно стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Позивач просив суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Відповідач надав заперечення з цього приводу, та просив зменшити розмір витрат, які підлягають стягненню з нього до 1 000,00 грн.

Вирішуючи питання правомірності вимог позивача у частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Доманський Володимир Петрович, що підтверджується договором про надання правової допомоги № 06/10-1 від 06.10.2023 року (а.с. 42), та додатковою угодою №1 від 21.10.2024 року до нього (а.с. 43).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

31 березня 2025 року між адвокатом Доманським Володимиром Петровичем та позивачем було підписано акт приймання-передачі наданих послуг по договору про надання правової допомоги № 06/10-1 від 06.10.2023 року та додатковій угоді №1 від 21.10.2024 року на загальну суму 15 000,00 грн., щодо підготовки, подачі та супроводження позовної заяви (а.с. 44).

Отже, суд вважає встановленим, що позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Доманського Володимира Петровича, а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши матеріали справи, суд зауважує, що виходячи із предмету позову, справа не є складною та розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, законодавство та судова практика з розгляду даної категорії спорів є сталими, відзив та відповідь на відзив у справі не готувались, що в цілому свідчить про те, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. є завищеним, неспівмірним із ціною позову, не відповідає критерію розумності, у зв`язку із чим підлягає зменшенню до 2 500,00 грн.

За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 77, 121, 141, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 4, 5, 16, 536, 546, 549, 550, 551, 610, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , безпідставно стягнуті кошти у розмірі 16 058 грн. 90 коп., (шістнадцять тисяч п`ятдесят вісім гривень дев`яносто копійок).

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», , місцезнаходження: місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4.

Повний текст рішення складено 29.04.2025 року.

Суддя