Справа № 275/1131/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року с-ще Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С. ,

за участю секретаря с/з Марієвської Н.А.,

за участю представника відповідача адвоката Слівінського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Брусилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення об`єкту незавершеного будівництва у державну власність, -

В С Т А Н О В И В:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення об`єкту незавершеного будівництва у державну власність, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, 17 березня 2020 року між ОСОБА_1 та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях було укладено договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва торгового центру, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 5.3.1 договору купівлі-продажу до обов`язків покупця належить завершення будівництва об`єкта протягом трьох років з моменту підписання акта приймання-передачі з можливою зміною його первісного призначення (дата підписання акта приймання - передачі 26.03.2020 року), тобто зобов`язання мали бути виконані в термін до 26.03.2023 року. При цьому на даний час покупець не надав підтверджуючі документи щодо завершення будівництва (технічний паспорт, витяг з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, витяг з Державного реєстру речових прав), питання внесення змін до договору купівлі-продажу щодо продовження терміну будівництва об`єкта залишилось не вирішеним. При цьому відповідно до п. 11.3 договору купівлі-продажу у разі невиконання однією зі сторін умов договору він може бути розірваний на вимогу іншої сторони за рішенням суду. В цьому випадку об`єкт приватизації повертається у державну власність. Також позивач підкреслив, що на нього законом покладено обов`язок щодо реалізації державної політики у сфері приватизації, контроль за виконанням взятих на себе покупцем зобов`язань за договором купівлі продажу, та в разі порушення останнім обов`язків Регіональне відділення зобов`язано вживати заходів щодо повернення у державну власність об`єктів приватизації з метою подальшого продажу нерухомого майна та наповнення Державного бюджету України, що під час воєнного стану є вкрай необхідним.

Просили розірвати договір купівлі-продажу від 17.03.2020 року № 511 об`єкта завершеного будівництва торгового центру, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та повернути об`єкт незавершеного будівництва торгового центру, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у власність держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях шляхом підписання між Регіональним відділенням та ОСОБА_1 акту приймання - передачі.

Суд, дослідивши матеріали вказаної цивільної справи, прийшов до наступних висновків.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частинами другою, третьою статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Також господарські суди розглядають справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду (п. 2 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» встановлено, що спори щодо приватизації державного або комунального майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, крім випадків, коли сторони погодили передачу таких спорів на вирішення міжнародному комерційному арбітражу відповідно до частини дванадцятої статті 26 цього Закону.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 вказаного Закону приватизацією є платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями. Вказана стаття містить і визначення завершення приватизації - продаж об`єкта приватизації (усіх акцій, передбачених до продажу, єдиного майнового комплексу, іншого майна тощо) та перехід права власності на такий об`єкт покупцю, що оформлюється наказом відповідного органу приватизації (пункт 14 частини першої вказаної статті).

Спори щодо приватизації державного (або комунального) майна виникають у зв`язку з його відчуженням, зміною чи припиненням правомочностей держави на таке майно та виникненням відповідного обсягу прав у суб`єктів права приватної власності. За загальним правилом спори щодо приватизації державного майна належать до господарської юрисдикції незалежно від суб`єктного складу сторін спору щодо відчуження майна - як юридичних, так і фізичних осіб.

Тож при визначенні юрисдикції цієї справи слід виходити з характеру та змісту спірних правовідносин, у межах яких і за захистом яких звернувся позивач.

Як вбачається з позовної заяви, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 у межах правовідносин щодо відчуження державного майна, пред`являючи позовні вимоги щодо розірвання договору купівлі-продажу об`єкту приватизації у зв`язку з порушенням умов вказаного договору.

Спір про те, чи є підстави, передбачені ч. 3 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», для розірвання договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва та повернення його у державну власність, за змістом наведеного Закону є спором щодо приватизації комунального майна, оскільки договором купівлі-продажу, про розірвання якого просить позивач, завершується процедура приватизації державного майна.

Отже, з урахуванням характеру спірних правовідносин, а також наявності прямої вказівки закону на вид судочинства, у якому має розглядатись така категорія справ, спір у цій справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а участь фізичної особи у процедурі відчуження майна не змінює правової природи такого юридичного спору та не є підставою для вирішення його в порядку цивільного судочинства.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 925/308/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 903/456/18.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях вказав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Великої Британії» (Ashingdane v. the. UnitedKingdom). Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання в її права (рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France).

У рішенні у справи «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норма, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zandv.Austria» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належить до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги те, що даний спір виник з приводу приватизації державного майна, суд вважає, що провадження у вказаній цивільній справі слід закрити з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу його право на звернення із вказаними позовними вимогами у порядку господарського судочинства до Господарського суду Житомирської області.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на зазначене, слід повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях судовий збір, сплачений за подання даного позову до Брусилівського районного суду Житомирської області.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 260, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Провадження у цивільній справі № 275/1131/24 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення об`єкту незавершеного будівництва у державну власність, - закрити.

Роз`яснити позивачу Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях його право на звернення із вказаними позовними вимогами в порядку господарського судочинства до Господарського суду Житомирської області.

Повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях судовий збір, сплачений за подання до Брусилівського районного суду Житомирської області позовної заяви до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення об`єкту незавершеного будівництва у державну власністьу розмірі 6 056 гривень відповідно до платіжної інструкції № 19 від 26.09.2024 року.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О. С. Данилюк