КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/9415/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7062/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сирбул О.Ф., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 згідно судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року у справі № 752/26207/19. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до повноліття дитини; зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_6 згідно судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року у справі № 752/13981/21. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до повноліття дитини; стягнути з відповідачів витрати на оплату судового збору (т. 1 а.с. 1-7).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що з 09 червня 2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем-1 ОСОБА_2 . Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року з позивача на користь відповідача-1 було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2020 року у справі № 754/15563/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

12 травня 2020 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № 62038558 з примусового виконання судового наказу від 20 січня 2020 року.

31 липня 2020 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_7 . Від вказаного шлюбу народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року з позивача на користь відповідача-2 ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

04 січня 2024 року в.о. начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № 73716801 з примусового виконання судового наказу від 29 липня 2021 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року у справі № 753/1357/24 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом у зв`язку зі зміною матеріального та сімейного стану, а також через погіршення здоров`я. Так, з довідки від 29 лютого 2024 року № 86, що видана ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що позивач є військовослужбовцем за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_4 з 16 серпня 2021 року перебуває на посаді старшого офіцера служби підготовки підрозділів підтримки відділу підготовки секції підготовки ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно звітів ІНФОРМАЦІЯ_5 (в/ч НОМЕР_1 ) Національної гвардії України про здійснені відрахування та виплати за період з 01 березня 2024 року по 31 березня 2024 року позивачу була нарахована заробітна плата у розмірі 64 574,35 грн. і з даної суми було стягнено на користь відповідача-1 аліменти у розмірі частину доходу, а саме 15 901,43 грн. та на користь відповідача-2 аліменти у розмірі частину доходу у розмірі 15 901,43 грн., а разом 31 802,86 грн. Таким чином, на двох дітей згідно із судовими наказами про стягнення аліментів з позивача стягується 50% від його заробітку (доходу).

Поряд з цим, вважав, що 1/6 частина заробітку позивача становить 8 000 грн., що є цілком достатньою сумою, яку має сплачувати один з батьків дитини для її щомісячного утримання.

Поміж тим, зазначав, що за рахунок суми, яка залишається після вирахування аліментів він має сплачувати за оренду квартири, в якій проживає, і орендувати яку почав вимушено після припинення шлюбних відносин із відповідачем-2.

Крім того, посилався на погіршення стану здоров`я. Вказував, що придбання медикаментів та лікування вимагає значних фінансових витрат, що з урахуванням відрахування 50 % заробітної плати, необхідності сплачувати оренду за житло, а також наявності витрат на соціально-побутові питання, призводить до того, що позивач постійно знаходиться у скрутному становищі (т. 1 а.с. 1-7).

19.06.2024 року від відповідача-2 ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання заперечувала щодо зменшення розміру аліментів, зазначила, що вимога щодо зменшення розміру аліментів є необґрунтованою та такою, що суперечитиме інтересам малолітнього сина та просила залишити без задоволення позовну заяву (т. 1 а.с. 80-85).

24.06.2024 року від відповідача-1 ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечує щодо зменшення розміру аліментів, оскільки позивач є працездатною особою, хронічних захворювань не має, довідок, що він потребує постійного лікування та квитанцій про купівлю ліків позивач не надав, на час присудження аліментів позивач офіційно працював та отримував заробітну плату в багато разів меншу, отже, виходячи з усіх обставин матеріальний стан позивача поліпшився, а сімейний стан та стан здоров`я не змінився, просила відмовити у задоволенні позову (т. 1 а.с. 120-127).

25.06.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив ОСОБА_3 від ОСОБА_1 , у якому останній підтримував позовні вимоги в повному обсязі (т. 1 а.с. 105-108).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зменшення розміру аліментів - залишено без задоволення (т. 1 а.с. 208, 209-215).

Не погодившись з рішенням районного суду, 16 січня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пілюга В.В. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги (т. 2 а.с. 229-233).

В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що оскаржуване рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Посилалась на обставини, викладені в позовній заяві.

Вказувала, що позивач є військовослужбовцем, проходить військкому службу за контрактом з 16 серпня 2021 року на посаді старшого офіцера служби підготовки підрозділів підтримки відділу підготовки ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно звітів ІНФОРМАЦІЯ_6 за період з 01 березня 2024 року по 31 березня 2024 року з заробітної плати позивача стягнуто аліменти на користь відповідача-1 та відповідача-2 аліменти у розмірі частину доходу, а саме по 15 901,43 грн. кожній. Таким чином, на двох дітей згідно із судовими наказами про стягнення аліментів з позивача стягується 50% від його заробітку (доходу), хоча цей розмір не повинен перевищувати третини заробітку (доходу), що значно впливає на його матеріальний стан.

Поряд з цим, заявлений позивачем розмір аліментів 1/6 частина заробітку позивача перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку (2 536 грн. та 3 196 грн.) та не призведе до обмеження прав дітей.

Крім того, у позивача погіршився стан здоров`я, він хворіє на ряд хронічних захворювань і несе витрати на лікування, що підтверджується довідкою Центральної поліклініки МВС України від 04 квітня 2024 року, згідно з якої позивач з березня 2021 року знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом гіпертонічна хвороба І ступеню і постійно отримує терапію. Відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» придбання ліків не входить до безоплатної медичної допомоги, тому позивач вимушений сплачувати вартість ліків самостійно, що підтверджується фіскальними чеками, що вимагає постійних фінансових витрат.

Також, у зв`язку з відсутністю власного житла позивач вимушений орендувати житло, за договором оренди житлового приміщення № П2-000066 він сплачує орендну плату та комунальні послуги.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення зазначені обставини враховані не були та їм не надана належна правова оцінка, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення (т. 1 а.с. 229-233).

10 березня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Фалеса В.В., в якому останній просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі (т. 2 а.с. 21-24).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Пілюга В.В. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити. Представник ОСОБА_2 - адвокат Фалес В.В., представник ОСОБА_3 - адвокат Числовська І.В. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Факт належного сповіщення відповідача ОСОБА_2 підтвердив її представник - адвокат Фалес В.В., належне повідомлення відповідача ОСОБА_3 не заперечувала її представник - адвокат Числовська І.В. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 5, 14-15, 32-49, 53)

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволеннюза наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи міститься звіт про здійснення відрахування та виплати з місця роботи позивача за один місяць, а саме з 01 березня 2024 року по 31 березня 2024 року, так зазначено нарахована зарплата - 64 574,35 грн., утримана сума - 15 901,43 грн., що не доводить ту обставину, що у ОСОБА_1 погіршилося матеріальне становище після винесення судових наказів про стягнення з нього аліментів.У довідці № 104 від 24.04.2024 виданої Центральною поліклінікою МВС України, зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку з діагнозом гіпертонічна хвороба, разом з тим, позивачем крім довідки з зазначеним діагнозом під час розгляду справи не надано доказів понесення додаткових витрат на лікування та не здобуто таких і під час розгляду справи в суді. Доказів щодо зміну сімейного стану позивачем не надано. Народження другої дитини у іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2024 № 591/6388/22. Розмір аліментів, визначений згідно судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року та згідно судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без доведення погіршення майнового становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам. ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану та стану здоров`я.

Колегія суддів погоджуєтьсяз висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09 червня 2006 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 , який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва від 09 червня 2006 рок, актовий запис № 483, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 14).

Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 15).

Згідно з судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року у справі № 752/26207/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 16-17).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2020 року у справі № 754/15563/19 розірвано шлюб, актовий запис № 483, вчинений Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, який уклали 09.06.2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 і якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище: ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 18-19).

12 травня 2020 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Васильченко М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62038558 з примусового виконання судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва № 752/26207/19 від 20.01.2020 року, виданого 06.05.2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 02.02.2009 у розмірі частини доходу починаючи з 16.12.2019 (т. 1 а.с. 20-21).

01 лютого 2024 року заступником начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В.А. видано постанову про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 62038558, якою звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у ІНФОРМАЦІЯ_7 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) (т. 1 а.с. 22-23).

31 липня 2020 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_7 , який зареєстрований Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 778, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 27).

Від вказаного шлюбу народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 28).

Згідно з судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року № 752/13981/21 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 29-30).

04 січня 2024 року в.о. начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73716801 з примусового виконання судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва № 752/13981/21 від 29 липня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 33-34).

05 січня 2024 року в.о. начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В.А. видано постанову про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 73716801, якою звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у ІНФОРМАЦІЯ_7 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) (т. 1 а.с. 35-36).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року у справі № 753/1357/24 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю (т. 1 а.с. 31-32).

Згідно з довідкою № 86 від 29 лютого 2024 року, виданої підполковнику ОСОБА_1 про те, що він дійсно є військовослужбовцем за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_4 . З 16.08.2021 по теперішній час перебуває на посаді старшого офіцера ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с. 37).

Як вбачається зі звіту про здійснення відрахування та виплати ІНФОРМАЦІЯ_5 (в/ч НОМЕР_1 ) НГУ відносно ОСОБА_1 , за березень 2024 року, останньому нарахована заробітна плата у розмірі 64 574,35 грн., утримана сума 15 901,43 грн. (т. 1 а.с. 38-39).

Згідно з договором оренди житлового приміщення № П2-000066 від 17 грудня 2023 року, укладеного між ФОП ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , сума оренди квартири складає 8 500,00 грн. (т. 1 а.с. 40-42).

Як вбачається з довідки № 104 Центральної поліклініки МВС України від 24.04.2024 року, ОСОБА_1 спостерігається в ЦПМВС України з 06.09.2021, стоїть на диспансерному обліку з діагнозом гіпертонічна хвороба І ст., постійно отримує терапію (т. 1 а.с. 50).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щододитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховний Суд в постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, як на підставу зменшення розміру аліментів, встановлених судовим наказом Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року № 752/26207/19 та судовим наказом Голосіївського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року № 752/13981/21, посилався на те, що за рахунок свого доходу позивач має здійснювати утримання двох дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, колегія суддів звертає увагу, що за змістом ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 відсотків.

Враховуючи, що загальний розмір стягнутих за судовим наказом Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року № 752/26207/19 та судовим наказом Голосіївського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року № 752/13981/21 аліментів становить 1/2 частину (50 відсотків) доходів позивача, колегія суддів вважає, що аліменти у розмірі по на кожну дитину (разом 50 %) від свого доходу (заробітку) позивача є розумним та не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав дітей позивача.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 686/22677/23 колегія суддів апеляційного суду відхилила, оскільки у справі яку переглядав суд касаційної інстанції були встановлені інші фактичні обставини, зокрема, що платник аліментів щомісячно сплачує аліменти на двох дітей у розмірі 75 % його заробітку (доходу). Таких обставин у цій справі судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.

Також, позивач посилався на те, що за рахунок суми, яка залишається після вирахування аліментів з його заробітної плати, він несе витрати за оренду квартири згідно з договором оренди житлового приміщення № П2-000066 від 17 грудня 2023 року, укладеного між ФОП ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , та сума оренди квартири складає 8 500,00 грн.

Однак, суд апеляційної інстанції відхиляє вказані доводи апелянта, оскільки обрана та погоджена позивачем вартість орендованого ним житла, не може впливати на його обов`язок забезпечити належний рівень життя своїх дітей та не звільняє його від цього обов`язку.

Крім того, позивач вказував на погіршення стану його здоров`я та зазначав, що придбання медикаментів та лікування вимагає значних фінансових витрат, що з урахуванням відрахування 50 % заробітної плати, необхідності сплачувати оренду за житло, а також наявності витрат на соціально-побутові питання, призводить до того, що позивач постійно знаходиться у скрутному становищі.

Однак, жодних доказів розміру щомісячних або будь-яких інших витрат на лікування позивачем до суду не надано. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем НГ України, а відтак має право на належне медичне забезпечення за місцем проходження служби. Отже, сам факт встановлення у позивача гіпертонічної хвороби І ст. не свідчить про погіршення його майнового стану, оскільки позивачем не зазначено та не надано суду доказів розміру його витрат на лікування за період після видачі судових наказів про стягнення аліментів.

Погіршення стану здоров`я позивача не є самостійною підставою для задоволення вказаного позову, оскільки таке погіршення здоров`я слід розглядати в ракурсі унеможливлення при цьому сплачувати розмір призначених аліментів, чого позивачем не доведено.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим та відповідає обставинам справи.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 09 травня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова