Справа № 658/3921/20
Номер провадження 2/954/537/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 рокус-ще Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі: головуючого судді Гончаренка О.В., за участю секретаря судового засідання Гром О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нововоронцовка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулася в суд із позовною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди. Просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з МТСБ України на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 140554 грн. як відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну та відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, а на користь ОСОБА_2 суму у розмірі 11919грн. відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого.

У судовому засіданні представник позивачів адвокат Страх В.О. позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав відзив, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачами не доведено розмір шкоди документально; також обов`язковою умовою прийняття МТСБУ рішення про здійснення регламентної виплати на користь потерпілої особи є залучення відповідного експерта для встановлення розміру збитку, що не було зроблено.

Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а ч.2 цієї статті визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ч.2 ст.78 ЦПК України вбачається, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В той же час ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 жовтня 2021 року, зокрема, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2000грн. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 112117,07грн., моральну шкоду у розмірі 100000грн., а всього 212117,07грн. Цивільні позови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди - виділено в цивільне провадження.

ОСОБА_3 визнаний винуватим за те, що знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, 04 вересня 2020 року об 11.00год., будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, керуючи автомобілем «Nissan Almera» державний номерний знак « НОМЕР_1 », ходова частина якого мала несправності, що забороняє експлуатацію транспортного засобу, рухаючись по автодорозі Херсон-Н.Каховка-Генічеськ в напрямку м.Каховка Херсонської області, на 105 км., проявивши неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, не вибравши безпечної швидкості руху та не дотримавши безпечної дистанції, в порушення п.п. 2.3б), 12.6 г), 12.3 ПДР України скоїв зіткнення з автомобілем «Ford F150» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який знаходився на його смузі руху попереду нього. Внаслідок даного зіткнення автомобіль «Ford F150» здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення даного автомобіля з автомобілем «Citroen C4 Cactus», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , що рухався в напрямку м.Генічеськ Херсонської області по своїй смузі руху. В результаті дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля ««Citroen C4 Cactus» ОСОБА_5 , 2017р.н. було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми органів черевної порожнини у вигляді розривів селезінки, оболонок тонкої і товстої кишки, яке супроводжувалось кровотечею в черевну порожнину, синці і садна передньої черевної стінки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя, а також струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Пасажиру автомобіля «Citroen C4 Cactus» ОСОБА_2 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя у вигляді закритої травми органів черевної порожнини у вигляд розривів брижі товстої кишки, судин сліпої кишки, яке супроводжувалось кровотечею в черевну порожнину, садно передньої черевної стінки, а також середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому правої ключиці. Наслідки ДТП у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_6 знаходяться у прямому причинному зв`язку з грубим порушенням водієм ОСОБА_3 правил дорожнього руху України.

Щодо цивільних позовів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Каховським міськрайонним судом Херсонської області встановлено, що вирішуючи цивільний позов потерпілої про стягнення із обвинуваченого завданої моральної шкоди в розмірі 30000 грн., суд, на підставі ст.ст. 22,23,1166,1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 127-129 КПК України, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин щодо добровільного відшкодування обвинуваченим моральної шкоди потерпілій 28 000грн., вважає він підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 2000грн. Вирішуючи цивільний позов законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_1 про стягнення із обвинуваченого завданої матеріальної шкоди в розмірі 112 117,07 грн. та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., суд, на підставі ст.ст. 22,23,1166,1187 ЦК України, керуючись ст.ст. 127-129 КПК України, суд приходить до наступних висновків. ОСОБА_1 в позовній заяві вказав що, йому заподіяно матеріальну шкоду обвинуваченим пов`язаної з вартістю ремонтно - відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля, витратами на експертизу та на надання правової допомоги на загальну суму 112 117,07 грн. Суд, з урахуванням того, що сума матеріальної шкоди підтверджена висновком автотоварознавчої експертизи № 258/20 від 06.01.2021 на загальну суму 274 251,24грн., до обвинуваченого пред`явлено вимоги з них на суму 89 617,07грн., також 6500грн. вартість проведення авто товарознавчих робіт та 16000грн. надання правової допомоги підтверджені відповідними квитанціями, суд приймаючи до уваги також визнання ОСОБА_3 позовних вимог вважає необхідним задовольнити вимоги про стягнення матеріальної шкоди в повному обсязі. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що неповнолітній потерпілій ОСОБА_6 дійсно прийшлось переносити моральні та фізичні страждання, пов`язані із заподіянням їй тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, вчиненого з вини обвинуваченого, докладати додаткових зусиль для організації свого життя в зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень, необхідністю знаходитися на стаціонарному лікуванні, потребувати сторонньої допомоги після операційного втручання та видалення внутрішнього органу (селезінки). Отже, при визначені розміру заподіяної моральної шкоди, суд враховує характер і обсяг душевних, фізичних та психічних страждань, вимушеність змін в життєвому ритмі, приймаючи до уваги визнання ОСОБА_3 вказаних позовних вимог в повному обсязі суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають в повному обсязі в розмірі 100 000 грн.

Відносно позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Моторно (транспортного) страхового бюро України суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні сторонами підтверджено їх звернення з заявою про страхове відшкодування та очікування страхових виплат від Моторно (транспортного) страхового бюро України, остаточне рішення з приводу страхових виплат не приймалось. Отже на даній стадії судового розгляду суд позбавлений можливості повно та всебічно розглянути позов по суті. Тому суд, з метою дотримання строків розгляду справи та належного захисту прав цивільного позивача, застосовуючи аналогію закону, а саме вимоги ст.126 ЦПК України вважає за необхідне виділити вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Моторно ( транспортного) страхового бюро України у самостійне провадження, що в свою чергу не порушує прав позивачів, та не суперечить засадам кримінального судочинства.

Суд констатує, що ч.6 ст.82 ЦПК України закріплено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Преюдиційні обставини, що установлені вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності чи постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, постановлено ухвалу або прийнято постанову суду, лише в питанні чи мали місце неправомірні дії та чи вчинені вони цією особою. Ці обставини доказуванню не підлягають. Усі інші обставини повинні бути доведені учасниками справи в загальному порядку.

Вказаний вище вирок є обов`язковим для суду в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони даною особою.

В той же час, як перевірено судом, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Nissan Almera» державний номерний знак « НОМЕР_1 » - ОСОБА_3 , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, а тому у відповідності до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України, являється суб`єктом, що зобов`язаний виплатити потерпілому страхове відшкодування замість завдавача шкоди, у визначеному порядку.

Відносини, пов`язані із відшкодування шкоди є цивільними правовідносинами, оскільки шкоду було завдано здоров`ю, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), а тому застосуванню підлягають положення глави 82 ЦК України та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захист.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За правилами ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.979 ЦК України, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, відповідно до статті 21 Закону №1961-IV, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Пункт 17 даної постанови визначає про те, що необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Суд констатує, що згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.1.4 ст.1 даного Закону особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до пункту 35.1 ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У відповідності до підпункту «а» пункту 41.1 ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння - транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Виходячи з того, що шкоду позивачам завдано внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 , то в нього настала цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду. Однак, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність останнього на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована то зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким виплачується страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Відповідно до п.23.1 ст.23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 28 вказаного Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як перевірено в судовому засіданні, в результаті наведеної вище ДТП та наслідків від неї, потерпілим, тобто позивачам по даній справі було завдано шкоди, у зв`язку з чим у них виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Суд звертає увагу, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

У деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Особа, якій завдано збитків ушкодженням здоров`я, майну, має право на відшкодування понесених нею витрат та завданої шкоди.

Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, а також їх розмір і необхідність здійснення повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами. Такими доказами можуть бути довідки медичних закладів і фінансово-касові документи про понесення витрат.

Згідно п.24.1 ст.24 ЗУ №1961-ІV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Також, як закріплено ст.25 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Суд зазначає, що постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

Отже, за змістом Закону №1961-IV (статті 9, 22, 31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Статтею 9 цього Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик забов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування за договором страхування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована.

Таким чином, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відповідно до пункту постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.92 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Як вбачається із позовної заявиОСОБА_1 в зв`язку з тим що ліміт страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну складає 130 000 гривень, а понесені Слобідським матеріальні збитки що визначені висновками експертних автоварознавчих досліджень №258/20 від 06.01.2021 року та № 259 від 07.01.2021 року, значно перевищують цей ліміт (274 251,24 грн.), Моторне транспортне страхове бюро України має відшкодувати завдані йому матеріальні збитки в розмірі 130 000 тисяч гривень, які залишились не відшкодованими.

Так, згідно зі висновку експертного автоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку №258/20 від 06.01.2021 року сума матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Citroen C4 Cactus», державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_1 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 06.06.2020 року) складає 274251,24грн., а згідно зі висновку експертного автоварознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості №259/20 від 06.01.2021 року утилізаційна вартість автомобіля «Citroen C4 Cactus», державний номерний знак НОМЕР_3 складає 54634,17грн.

Суд вважає належним доказом спричинення матеріальної шкоди ОСОБА_1 висновок автотоварознавчої експертизи № 258/20 від 06.01.2021 на загальну суму 274 251,24грн. Даний висновок досліджувався Каховським міськрайонного суду Херсонської області у вказаному вироку суду від 20 жовтня 2021 року при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ; стороною відповідача не подано іншого висновку автотоварознавчої експертизи та не подане відповідне клопотання про призначення експертизи до суду.

Крім того, Моторне транспортне страхове бюро має відшкодувати понесені витрати ОСОБА_1 на лікування доньки в сумі 10517,7 гривень. Витрати підтверджуються відповідними чеками на придбання медичних засобів, ліків, здачу аналізів на суми: 1210,19грн., 701,50грн., 537,61грн., 194,85грн., 128,50грн., 691,50грн., 668,02грн., 55,66грн., 15,60грн., 115,50грн., 654,29грн., 540,43грн., 49грн., 168,10грн, 320грн., 616,70грн., 41грн., 876,70грн., 50грн., 319,80грн., 571,20грн., 527,80грн., 71,30грн., 76,90грн. і частково чек ЧК-0096889 від 05.09.2020 року на суму 1315,90грн. за виключенням витрат на придбання води мінеральної «Моршинська» - 20грн. та нектар виноград, яблуко 16грн, всього на суму 10517,7грн., які залишились не відшкодованими.

Як вбачається із позовної заявиОСОБА_2 , останньою понесені витрати на лікування на загальну суму 11919грн., що підтверджуються трьома чеками на суму 10504грн., 530грн. та 885грн. Ці витрати, які залишились не відшкодованими, має відшкодувати Моторне транспортне страхове бюро.

Суд констатує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Як зазначено вище, у відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Що стосується розподілу судових витрат між сторонами по даній справі, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене із відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2313,18грн. в дохід держави.

На підставі вищевикладеного ст.ст.16, 22, 979, 1166, 1187 ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження: м.Київ, Русанівський бульвар, 8, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - невідомо) 130000грн. відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну, 10517,7грн. відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди відмовити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України, місцезнаходження: м.Київ, Русанівський бульвар, 8, , на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - невідомо) 11919грн. відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України, місцезнаходження: м.Київ, Русанівський бульвар, 8, , на користь держави, пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 2313,18грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 01.05.2025.

СуддяО.В. Гончаренко