Номер провадження: 22-ц/813/3140/25
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Національний банк України,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 листопада 2024 року у складі судді Свяченої Ю.Б.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до АТ «Укрсиббанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Національного банку України про захист прав споживачів шляхом визнання дій банку протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що він з початку мобілізації був призваний на військову службу до ЗСУ та будучи клієнтом АТ «Укрсиббанк» відкрив цільовий рахунок «зп start картковий» (№ НОМЕР_1 ) у військовій частині. 23 вересня 2022 року державним виконавцем Першого Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято постанову №69873028 про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт коштів боржника, у зв`язку із примусовим стягненням з нього штрафу у розмірі 1067,00 грн. за нібито порушення ПДР. Вказані постанови були направлені для виконання до АТ «Укрсиббанк». 23 вересня 2022 року АТ «Укрсиббанк» арештував кошти ОСОБА_1 на рахунку «зп start картковий» (№ НОМЕР_1 ). 04 жовтня 2022 року після звернення ОСОБА_1 до органу ДВС, державним виконавцем закінчене виконавче провадження щодо нього, у зв`язку із скасуванням 17 серпня 2022 року постанови поліції на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/9328/22. 07 жовтня 2022 року позивачем була направлена скарга на дії працівників банку на адресу АТ «Укрсиббанк», проте вона була залишена банком без розгляду. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що АТ «Укрсиббанк» не захищає мої права як клієнта банку із відкритим цільовим рахунком та порушило вимоги чинного законодавства, що є підставою для звернення з позовом до суду.

Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначає, що позивач спотворює дійсні обставини справи, жодних належних доказів порушення Банком вимог чинного законодавства позивач не надав, тому позов не підлягає задоволенню. Зокрема, відповідач зазначає, що 20 квітня 2022 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 був укладений Договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківських рахунків фізичних осіб (з Правилами) №3600, відповідно до умов якого Банк відкрив клієнту банківський рахунок №НОМЕР_1 на умовах обслуговування, визначених цим Договором та Правилами. До Банку надійшов електронний документ постанова державного виконавця Першого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Хорунжої В.Г. від 23.09.2022 року у ВП 69873028 (виконавчий документ - № бав 649065 від 10.07.2022 року), про арешт коштів ОСОБА_1 . Дана постанова була прийнята Банком до виконання на підставі інструкцій про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, виданих НБУ. Вказаною постановою ДВС накладено арешт на всі рахунки та всі кошти клієнта. 04.10.2022 року Банком був виконаний електронний документ про зняття арешту коштів ОСОБА_1 від 04.10.2022 року, вик.док. № бав 649065 від 10.07.2022 року, ВП 69873028.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Національний банк України заперечень, відзиву на позовну заяву не надав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано дії АТ «Укрсиббанк» щодо виконання постанови державного виконавця від 23 вересня 2022 року №69873028 про арешт коштів ОСОБА_1 на цільовому рахунку Акціонерного товариства «Укрсиббанк» «зп start картковий», (№ НОМЕР_1 ), протиправними; стягнуто з АТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 гривень 00 копійок, витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 гривень 00 копійок.

Рішення суду мотивоване тим, що судом вбачається доведеність протиправних дій АТ «Укрсиббанк» щодо неповідомлення державного виконавця про те, що рахунок ОСОБА_1 , відкритий в банку належить до категорії зарплатних проектів. Крім того, беручи до уваги глибину моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку він отримав у зв`язку із заволодінням грошима, ступінь та тривалість моральних страждань і переживань позивача, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди та стягнення 10000,00 грн. на користь позивача, а також необхідності зменшення розміру витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають відшкодуванню на користь позивача до 1000,00 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

У апеляційній скарзі, АТ «Укрсиббанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 листопада 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом порушені норми процесуального права, зокрема у позові не було зазначено конкретну ціну позову, тому не зрозуміло, яким чином суд першої інстанції міг розглянути позовні вимоги, які не відповідають не лише за своєю суттю, а й за формою їх викладення у позовній заяві. Суд не проаналізував жодного аргументу, на який посилався відповідач у позові та під час судового розгляду, а саме не проаналізував жодної норми чинного законодавства, на яку посилався відповідач, більше того до оцінки характеру рахунку, що був відкритий на ім`я позивача, підійшов однобоко, оскільки не взяв до уваги доводи відповідача про те, що рахунок, який відкривається на умовах «зп start картковий», не позиціонується як виключно зарплатний або цільовий. Це звичайний поточний рахунок, на який в тому числі може зараховуватися й заробітна плата.

Доводи скарги АТ «Укрсиббанк» обґрунтовані також тим, що судом невірно застосовані норми матеріального права, зокрема суд першої інстанції не проаналізував та не надав оцінки тому, шо відкритий ОСОБА_1 в АТ «Укрсиббанк», не входить до переліку рахунків, визначених ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження», на які не можна накладати арешт. Отже, Банк, отримавши постанову про арешт коштів позивача, абсолютно правомірно виконав постанову та не порушив жодної вимоги чинного законодавства. Позивач міг користуватися коштами на рахунку у межах 100 тис.грн., незважаючи на арешт, проте жодних дій щодо цього не вчинив, а тому відсутнє право позивача, яке підлягає захисту від дій/бездіяльності відповідача, відповідно відсутня вина відповідача.

Крім того, АТ «Укрсиббанк» посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги й на те, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав та визначив неналежну особу, яка може нести відповідальність за ймовірне нанесення шкоди позивачу у даних правовідносинах. Так, судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Тобто, арешт на грошові кошти на банківському рахунку накладається не Банком, оскільки останній не має таких повноважень, Банк лише приймає до виконання постанову органів ДВС. Отже, позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права.

Зазначає, що позивач не є споживачем банківських послуг у розумінні підстав позову. Позивач навмисно визначив предмет спору захист прав споживача, однак насправді, до Закону України «Про захист прав споживачів» позов не має жодного відношення, адже оскаржуються дії Банку стосовно виконання постанови державного виконавця, а не надання фінансових послуг. У даних спірних правовідносинах, ОСОБА_1 не отримує жодної банківської послуги, а отже не є споживачем у розумінні законодавства про захист прав споживачів.

Також банком зазначено, що задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції лише обґрунтував розмір моральної шкоди, яку він вважає за необхідне стягнути, повністю проігнорувавши вимоги закону про те, що позивач має довести факт нанесення йому моральної шкоди, що останнім зроблено не було. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, АТ «Укрсиббанк» посилається на те, що позивачем не було надано попереднього розрахунку суми судових витрат, з чого складається заявлені вимоги та чим підтверджуються понесені витрати.

У апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 листопада 2024 року в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди повністю і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 5 500 000, 00 грн. у якості моральної шкоди.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, щосудом не враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції "Про захист заробітної плати", ратифікованої Україною 04.08.1961, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Відповідачем не дотримано положення міжнародних договорів, відповідачем обмежено його права у користуванні його заробітною платою (грошовим забезпеченням), чим завдано моральну шкоду. Суд першої інстанції теж не звернув належної уваги на очевидні порушення відповідачем правил надання банківських послуг клієнтам і не вірно розрахував суму заподіяної позивачу шкоди. Судом під час розрахунку суми заподіяної відповідачем шкоди не враховані правові позиції Верховного Суду в рамках справи №607/15258/19, № 750/8498/21, а також постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №905/361/19 та від 20.04.2022 у справі №756/8815/20. Судом першої інстанції під час розгляду справи №522/20005/23 не враховано постанову Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 при розрахунку суми заподіяної відповідачем шкоди.

Позиція сторін в суді апеляційної інстанції

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» від ОСОБА_1 та НБУ не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , АТ «Укрсиббанк» посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу відхилити, оскільки у апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд стягнути 5500000,00 грн. розміру моральної шкоди, яку він не заявляв до стягнення у позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» від НБУ не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 03.04.2025 та проведеному в режимі відеоконференції з`явилася: представник АТ «Укрсиббанк» - Бойко А.В.

Погібко О.О. та представник третьої особи Національного банку України до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Національний банк України через підсистему «Електронний суд» надіслав на адресу суду заяву, у якій просив розглянути зазначену справу без їх участі.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга АТ «УкрСиббанк» підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

З часу мобілізації ОСОБА_1 був призваний на військову службу до ЗСУ та будучи клієнтом АТ «Укрсиббанк» відкрив цільовий рахунок «зп start картковий» (№ НОМЕР_1 ) у військовій частині.

Згідно з копією довідки №3245 Міністерства оборони України Військова частина НОМЕР_2 від 29.10.2022 р. майор ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_3 .

10 липня 2022 року співробітниками ГУ НП України в Одеській області згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БАВ №649065 за ч. 1 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Постановою старшого державного виконавця Хорунжа В.Г. від 23.09.2022 було відкрите виконавче провадження №69873028. Окрім цього, постановою старшого державного виконавця Хорунжа В.Г. від 23.09.2022 було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 .

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Разом з тим, колегія суддів не погоджується з мотивуванням судом першої інстанції висновків про часткове задоволення позову.

Мотиви часткового прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі АТ «Укрсиббанк»

У доводах апеляційної скарги, АТ «Укрсиббанк» посилається на те, що суд не взяв до уваги доводи відповідача про те, що рахунок, який відкривається на умовах «зп start картковий», не позиціонується як виключно зарплатний або цільовий, це звичайний поточний рахунок, на який в тому числі може зараховуватися й заробітна плата. Відкритий ОСОБА_1 в АТ «Укрсиббанк», не входить до переліку рахунків, визначених ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження», на які не можна накладати арешт. Отже, Банк, отримавши постанову про арешт коштів позивача, абсолютно правомірно виконав постанову та не порушив жодної вимоги чинного законодавства. Позивач міг користуватися коштами на рахунку у межах 100 тис.грн., незважаючи на арешт, проте жодних дій щодо цього не вчинив, а тому відсутнє право позивача, яке підлягає захисту від дій/бездіяльності відповідача, відповідно відсутня вина відповідача.

Колегія суддів частково погоджується із вказаними доводами скаржника, з огляду на наступне.

Так, апеляційним розглядом справи встановлено, що відповідно до п.1.1. Договору-анкети від 20.04.2022 про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківських рахунків фізичних осіб (з Правилами) №3600, сторони дійшли згоди щодо відкриття та комплексного розрахунково-касового обслуговування банківського рахунку фізичної особи на умовах, встановлених в Договорі-Анкеті та Правилах. Терміни, що вживаються в цьому Договорі-Анкеті мають значення, надані їм у Правилах або визначенні чинним законодавством.

Зокрема, відповідно до п.1.3 Правил:

-«Рахунок» - поточний рахунок фізичної особи для власних потреб;

-«Розрахунково - касове обслуговування» - надання платіжних послуг, які пов`язані з переказом грошових коштів з/на Рахунку/ок, видачею Клієнту коштів готівкової форми, а також із здійсненням інших операцій;

-«Послуга» та/або «послуги» - послуги Банку із розрахунково-касового обслуговування Клієнта за Договором, зокрема, послуги щодо відкриття Клієнту Рахунку (-ів), зберігання його коштів і здійснення розрахунково-касових операцій Клієнта за Рахунком(-ами), в тому числі із надання платіжних послуг та здійснення платіжних операцій, в тому числі за допомогою СДО (Системи документообігу).

Отже, у Договорі №3600 не вказано про відкриття «спеціального рахунку» на ім`я позивача.

З наведеного вбачається, що Позивачу банк відкрив поточний рахунок, на який є можливість зараховувати не лише заробітну плату, а й інші надходження.

Режим використання рахунку встановлений Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджених Постановою НБУ від 11.09.2017 року N? 89 "Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України" (із змінами та доповненнями). Планом рахунків взагалі не передбачено для фізичних осіб відкриття Банками спеціальних рахунків. Рахунки зі спеціальним режимом використання це рахунки підприємств критичної інфраструктури, що займаються виробництвом або постачанням енергії, води, опаленням приміщень тощо.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник АТ «УкрСиббанк» - Бойко А.В. пояснила, що назва рахунку вказує лише на особливості та тарифікацію того чи іншого рахунку, про що споживач інформується банком під час відкриття такого рахунку. В даному випадку на ім`я ОСОБА_1 був відкритий поточний рахунок з можливістю зарахування на нього в тому числі й зарплатних коштів. Відкритий ОСОБА_1 в АТ «УкрСиббанк», не входить до переліку рахунків, визначених ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження», на які не можна накладати арешт. Крім того, відповідно до п.10-2 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 №2120-ІХ, позивач міг користуватися коштами на рахунку у межах 100 тис. грн., незважаючи на арешт, проте жодних дій щодо цього не вчинив.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що як вбачається з постанови про арешт коштів боржника від 23.09.2022, державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (т.1 а.с.11).

Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

Встановлено, та не заперечується відповідачем, що рахунок боржника ОСОБА_1 на кошти, на якому виконавцем був накладений арешт, є поточним рахунком боржника, якій використовується для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій боржника, у тому числі виплати заробітної плати.

Разом з тим, ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності у боржника кошів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідач АТ «УкрСиббанк» не надало до суду доказів розмежування/розділення поточного рахунку ОСОБА_1 . Накладення арешту на рахунок, який, у т.ч., використовується для зарахування заробітної плати боржника ОСОБА_1 є надмірним тягарем для нього та порушення його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій АТ «УкрСиббанк» щодо виконання постанови державного виконавця про арешт коштів ОСОБА_1 , проте не врахував вищевикладеного. Крім того, суд безпідставно послався на ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який на виниклі відносини не розповсюджується. З огляду на викладене, рішення суду підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Інші доводи апеляційної скарги АТ «УкрСиббанк» зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на очевидні порушення відповідачем правил надання банківських послуг клієнтам і не вірно розрахував суму заподіяної позивачу шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, його наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань, а тому визначення судом розміру моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн, буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги АТ «УкрСиббанк» є частково доведеними (тільки щодо мотивування висновків суду), а тому вона підлягає частковому задоволенню, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в редакції мотивувальної частини даної постанови. В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 листопада 2024 року змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.04.2025

Головуючий

Судді: