Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8559/25
Провадження № 2-др/711/24/25
25 квітня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Кошубінській Л.В.
представника позивача Починка О.І.
представника відповідачки Дона В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Дона В.О. про ухвалення додаткового рішення,-
В провадженні суду перебувала на розгляді цивільна справа №711/8559/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, виконавчий комітет Черкаської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини.
10.04.2025р. суд ухвалив рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Ухвалюючи зазначене судове рішення, суд не вирішував питання про розподіл судових витрат, в зв`язку з тим, що стороною позивача було заявлено про надання доказів витрат на правничу допомогу в порядку, визначеному ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
15.04.2025р. на адресу суду надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Дона В.О. про відшкодування судових витрат, в якій останній просить стягнути із позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.
25.04.2025р. на адресу суду надійшли письмові заперечення представника позивача, в яких останній просить відмовити в задоволенні заяви про відшкодування відповідачці судових витрат в розмірі 12 000 грн. В обґрунтування заяви вказує, що надані стороною відповідачки докази понесення витрат на правничу допомогу, а саме квитанції до прибуткових касових ордерів від 12.12.2024р. та від 11.04.2025р. є неналежними, недостовірними доказами, а їх зміст недопустимим, оскільки відповідачка ОСОБА_2 з серпня 2024р. перебуває за межами України і, відповідно, не могла особисто внести готівкові кошти до каси адвоката Дона В.О.
В судовому засіданні представник відповідачки адвокат Дон В.О. заяву підтримав та просив ухвалити додаткове рішення про стягнення із позивача на користь відповідачки витрат на правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Починок О.І. заперечував проти задоволення заяви з підстав, викладених у письмових запереченнях. Додатково просив, у випадку, якщо суд прийде до висновку про необхідність задоволення заяви, - застосувати принципи співмірності та пропорційності та зменшити витрати на правничу допомогу.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи свого представника.
Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки, пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази на підтвердження розміру понесених сторонами судових витрат суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Оскільки за наслідками розгляду справи по суті в задоволенні позову позивача було відмовлено, то витрати відповідачки на правову (правничу) допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.
Оцінюючи розмір заявлених стороною відповідачки вимог для компенсації витрат на правову допомогу, суд звертає увагу на наступне.
Відповідачка просила компенсувати їй за рахунок позивача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 12 000 грн.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат відповідачки на професійну правничу допомогу представником відповідачки надано: договір №493 про надання правничої допомоги від 05.07.2024р., додаткову угоду від 12.12.2024р. до договору №493 про надання правничої допомоги від 05.07.2024р., акт виконаних робіт (наданих послуг) від 11.04.2025р., квитанцію до прибуткового касового ордеру №7 від 12.12.2024р. на суму 5 000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру №2 від 11.04.2025р. на суму 7 000 грн.
Стосовно належності підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, в контексті питання їх фактичного понесення позивачем, а також належності доказів (квитанцій до прибуткових ордерів) суд звертає увагу, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19). Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Тому, доводи сторони представника позивача, про неналежність доказів про здійснення відповідачкою витрат на правничу допомогу, а саме квитанцій до прибуткових ордерів №7 від 12.12.2024р. та №2 від 11.04.2025р., не можуть підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи ні.
Разом з тим, надаючи оцінку вимогам відповідачки про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критеріїв співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Також слід звернути увагу, що у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи (п. 185 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №754/8750/19).
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій, які обумовили витрати адвокатом його робочого часу: підготовка та подання відзиву на позовну заяву по справі №711/8559/24; участь адвоката в судовому розгляді справи про визначення місця проживання малолітньої дитини. Загальна вартість послуг таких послуг складає 12 000 грн.
Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що позовні вимоги стосуються визначення місця проживання малолітньої дитини, які за своєю сутністю не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Представництво інтересів відповідачки здійснювалось адвокатом Дон В.О., який має понад семирічний досвід адвокатської діяльності і, відповідно, володіє належним рівнем компетентності для надання якісної правової допомоги у спірних правовідносинах без надмірних труднощів.
Окрім того, адвокат Дон В.О. долучився до участі у судовому провадженні 11.12.2024р. та брав участь у чотирьох судових засіданнях тривалість яких складає близько трьох годин.
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви представника відповідачки щодо співмірності витрат на оплату послуг на правничу допомогу із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена відповідачкою сума в розмірі 12 000 грн. є необґрунтованою, оскільки не співмірна з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг виконаної роботи, яка обмежується виключно складанням відзиву на позовну заяву, а також участю адвоката в чотирьох судових засіданнях).
За таких обставин, беручи до уваги складність справи, обсяг виконаних представником відповідачки робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат відповідачки на правову допомогу в межах суми 8 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи та обсяг робіт, виконаних адвокатом.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11-13, 133, 137, 141, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Заяву представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Дона В.О. про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Доповнити рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.04.2025 року у справі №711/8559/24 таким абзацом:
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8 000 грн.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст додаткового рішення складений 30 квітня 2025 року.
Головуючий: В.М. Скляренко