Єдиний унікальний номер судової справи 470/183/23
Номер провадження 22-ц/812/586/25
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

28 квітня 2025 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Травкіною В.Р.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Мотельчук Юлією Ігорівною, рішення, яке ухвалено Заводським районним судом міста Миколаєва 21 лютого 2025 року, під головуванням судді Цуркана Р.С. в приміщені цього ж суду у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2023 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі АТ «Таскомбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 28 лютого 2019 року між АТ «Таскомбанк» і ОСОБА_1 укладено заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №304/6047012-СК, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 28 000 грн. на строк 12 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 43.2% річних.

Підписавши зазначену заяву-договір, позичальник підтвердила достовірність відомостей, відображених в ній, підтвердила факт ознайомленості, обізнаності та розуміння публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб зі всіма додатками до нього, надала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку згідно внутрішніх нормативних документів банку та надала свою пряму та безумовну згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту.

Взятий на себе обов`язок банк виконав належним чином, в той час як позичальник ОСОБА_1 належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримала, у зв`язку із чим станом на 26 травня 2023 року утворилась заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 43 771 грн. 03 коп., з яких: 25 600 грн. заборгованість за кредитом, 18 171 грн. 03 коп. заборгованість по відсоткам.

Посилаючись на викладені обставини, АТ «Таскомбанк» просило позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за заявою-договором №304/6047012-СК від 28 лютого 2019 року у загальному розмірі 43 771 грн. 03 коп., а також судові витрати у справі, які складаються з судового збору в розмірі 2 684 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Мотельчук Ю.І., надала до районного суду заяву, в якій просила застосувати наслідки спливу позовної давності. Також подала додаткові пояснення, в яких зазначала, що в матеріалах справи відсутні докази видачі відповідачу кредиту у розмірі 28 880 грн., а також звертала увагу суду на те, що заява-договір від 28 лютого 2019 року не містить умов про зобов`язання відповідача сплачувати відсотки за кредитом.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 лютого 2025 року позов АТ «Таскомбанк» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 43 771 грн. 03 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн.

Рішення районного суду мотивовано тим, що АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір (заяву-договір) про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №304/6047012-СК. Заява-договір передбачає видачу кредитної картки з кредитним лімітом. Також суду надана копія паспорту споживчого кредиту від 28 лютого 2019 року, в якому визначено строк кредитування 12 місяців з автоматичною пролонгацією, реальна річна процентна ставка 44.70%. Даний паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 28 лютого 2019 року, що вказує на те, що він містить умови кредитування разом з умовами договору №304/6047012-СК.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Мотельчук Ю.І., подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення районного суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не подано доказів на підтвердження видачі та отримання коштів відповідачем.

Окрім того, між сторонами не було узгоджено умов про нарахування банком відсотків за користування кредитом, а тому, за умови доведеності видачі позивачем коштів відповідачу, поверненню підлягає тільки фактично отримана ОСОБА_1 сума кредиту, яка в такому разі буде складати 861 грн. 38 коп. (25 600 грн. - 24 737 грн. 62 коп.).

Представник позивача надав до апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що позивачем доведено факт укладення договору, умови якого погодженні між сторонами і які були зрозумілі відповідачу, оскільки сума кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки обумовлені в договорі та паспорті споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору і який відповідачем підписаний із позначкою про отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в ст.263 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в оскаржуваній частині таким вимогам не відповідає.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Заявляючи позовні вимоги, АТ «Таскомбанк» посилалося на те, що 28 лютого 2019 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №304/6047012-СК, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження умов договору АТ «Таскомбанк» надало до суду копію заяви-договору про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №304/6047012-СК, Витяг з публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Пакет послуг «Кредитка» (для продукту «Картка «Велика П`ятірка»), Наповнення пакету послуг, Тарифи та умови обслуговування, паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка».

Відповідно до змісту заяви-договору, підписавши даний договір відповідач підтвердила достовірність, повноту та дійсність відомостей, відображених в заяві-договорі, та в офіційних документах, наданих позичальником банку; повідомила про відсутність наміру здійснювати угоди за дорученням третіх осіб і в інтересах третіх осіб, засвідчила відсутність можливості вирішального впливу збоку інших осіб на проведення позичальником фінансових операцій; погодилася з тим, що Тарифи банку разом з цією заявою-договором становлять договір банківського обслуговування, та є його невід`ємними частинами; підчас укладання договорів і додаткових угод до них банк і клієнт допускає використання факсимільного відтворення печатки банку та підпису особи, яка уповноважується на підписання договору та додаткових угод до них від імені банку, як зроблені за допомогою засобів копіювання; підтвердила, що ознайомлена зі змістом договору банківського обслуговування, зокрема з термінами публічні особи їх пов`язані та близькі особи, кінцевий бенефіціарний власник (контролер), та зобов`язалася їх виконувати.

Разом з тим, на думку колегії судів, вищевказані документи не підтверджують наявність між сторонами домовленості щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, а також наявність заборгованості у розмірі, визначеному позивачем.

Так, у заяві-договорі зазначено, що відповідач акцептує публічну пропозицію АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №304/6047012-СК, і беззастережно приєднується до умов договору. Позичальник згодна з тим, що дана заява-договір, а також Тарифи банку є невід`ємними частинами договору.

Втім, з матеріалів справи убачається, що ні Пакет послуг «Кредитка» (для продукту «Картка «Велика П`ятірка»), Наповнення пакету послуг, Тарифи та умови обслуговування, ні Витяг з публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб не містять підпису позичальника.

Заява-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №304/6047012-СК містить лише анкетні дані відповідача ОСОБА_1 , її контактну інформацію. Сама ж заява-договір не містить жодних даних про умови кредитування. Зокрема, вона не містить відомостей щодо розміру процентів за користування кредитними коштами або будь-які інші умови договору (а.с.11).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості ОСОБА_1 станом на 26 травня 2023 року утворилась заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 43 771 грн. 03 коп., з яких: 25 600 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18 171 грн. 03 коп. заборгованість за простроченими відсотками (а.с.49).

Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Таскомбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За правилами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначалось вище, у заяві-договорі від 28 лютого 2019 року процентна ставка за користування кредитними коштами взагалі не зазначена.

Разом з тим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, окрім тіла кредиту, стягнути також складову його повної вартості, а саме: заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28 лютого 2019 року, посилався на Витяг з публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Пакет послуг «Кредитка» (для продукту «Картка «Велика П`ятірка»), Наповнення пакету послуг, Тарифи та умови обслуговування, як на невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали даної справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Пакет послуг «Кредитка» (для продукту «Картка «Велика П`ятірка»), Наповнення пакету послуг, Тарифи та умови обслуговування розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу, як позичальнику, Тарифи та умови обслуговування, відсутність у заяві-договорі домовленості сторін про розмір та сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Тарифи та умови обслуговування не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Пакет послуг «Кредитка» (для продукту «Картка «Велика П`ятірка»), наповнення пакету послуг, Тарифи та умови обслуговування, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві-договорі, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17).

Також, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19. При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суду потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За такого, не можна вважати, що зазначені умови кредитування у наданому банком Паспорті споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка», сторонами узгоджені як конкретні умови кредитування.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено факт погодження всіх істотних умов договору із відповідачем, та обґрунтованості розрахунку заборгованості.

Водночас, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема, ст.ст.625,1048 ЦК України банк, звертаючись із позовом, не пред`являв.

На підставі викладеного, рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 лютого 2025 року в частині вирішення позовних вимог АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами відмовити.

Разом з тим, підлягає відповідному корегуванню і розмір основної суми заборгованості за договором.

Так, зі змісту позову убачається, що позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 43 771 грн, 03 коп., з яких 25 600 грн. заборгованість за основною сумою кредиту, 18 171 грн. 03 коп. заборгованість по відсоткам.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що частина коштів у загальному розмірі 24 738 грн. 62 коп. була безпідставно зарахована банком на погашення заборгованості по нарахованим відсоткам.

За такого, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що оскільки сторони у кредитному договорі не передбачили нарахування з позичальника відсотків у розрахованому позивачем розмірі, то ці суми слід зарахувати на погашення основної суми кредиту.

Вказане свідчить, що на день ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції у відповідача була наявна заборгованість за основною сумою кредиту (тілом кредиту) в загальному розмірі 861 грн. 37 коп. (25 600 24 738,62), яка підлягає стягненню з останньої в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 лютого 2019 року.

У зв`язку з цим, рішення суду відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні шляхом часткового задоволення позову АТ «Таскомбанк» та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» 861 грн. 37 коп. заборгованості за тілом кредиту за заявою-договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №304/6047012-СК від 28 лютого 2019 року, яка виникла станом 26 травня 2023 року.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги банку задоволено частково (1.97%), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 52 грн. 87 коп.

Також, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 на судове рішення задоволена частково (98.03%), то з АТ «Таскомбанк» на користь відповідача підлягає стягненню 3 157 грн. 35 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Мотельчук Юлією Ігорівною задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 лютого 2025 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами відмовити.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 лютого 2025 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» () 861 (вісімсот шістдесят одна) грн. 37 коп. заборгованості за основною сумою кредиту, яка виникла станом на 26 травня 2023 року за заявою-договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №304/6047012-СК від 28 лютого 2019 року.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 лютого 2025 року в частині визначення розміру судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції змінити, зменшивши розмір стягнутого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» () з 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. до 52 (п`ятдесят дві) грн. 87 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 3 157 (три тисячі сто п`ятдесят сім) грн. 35 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 01 травня 2025 року