Справа № 523/3621/25
Провадження №2/523/3087/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Ячменьової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

06 березня 2025 року до Суворовського районного суду м. Одеси через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 27284,77 грн за договором кредиту № 1/4505187 від 21 лютого 2022 року, укладеним між відповідачкою та АТ «Креді Агріколь Банк», право вимоги за яким набув позивач.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 21 лютого 2022 року відповідачка уклала з АТ «Креді Агріколь Банк» договір кредиту, за яким отримала на власні потреби грошові кошти у розмірі 25000 грн строком до 20 лютого 2024 року зі сплатою відсотків за користування кредитом та комісії за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до умов договору, проте зобов`язання щодо повернення кредитних коштів відповідачка належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 23 січня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 27284,77 грн.

18 січня 2024 року АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» уклали договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «ФК «Сонаті» набуло право грошової вимоги, в тому числі до відповідачки за кредитним зобов`язанням від 21 лютого 2022 року.

У подальшому 23 січня 2024 року за договором № 2-2024 ТОВ «ФК «Сонаті» переуступив позивачеві право грошової вимоги за кредитним зобов`язанням відповідачки. У зв`язку з цим позивач просить стягнути із ОСОБА_1 вказану суму заборгованості разом із понесеними судовими витратами, в тому числі і професійну правничу допомогу у розмірі 7200 грн.

11 березня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Сторони в судове засідання 10 квітня 2025 року не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

У матеріалах справи є заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог та згоду на заочний розгляд справи.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, проте вона повернулася до суду без вручення адресату з довідкою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Крім того, судом враховується також судова повістка надіслана у вигляді смс-повідомлення на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 під час укладення кредиту.

Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідачка вважається такою, що повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, із клопотаннями до суду не зверталася.

Відповідачка в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Враховуючи неявку належним чином повідомленої відповідачки в судове засідання, яка не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд зі згоди позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що 21 лютого 2022 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Креді Агріколь Банк» кредитний договір № 1/4505187, за умовами якого відповідачка отримала на власні потреби грошові кошти у розмірі 25000 грн строком на 24 місяці з 21 лютого 2022 року до 20 лютого 2024 року зі сплатою щомісячно відсотків за ставкою 36 % річних та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,80 % від суми кредиту, у свою чергу зобов`язувалася повертати кредит разом із відсотками та комісійною винагородою згідно з графіком платежів (додаток № 1).

Усі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно з договором, визначені у Правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умовах страхування життя позичальника, які є публічною та невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку: www.credit-agricole.ua.

Договір укладений у паперовому вигляді та підписаний сторонами власноручним підписом.

Свої зобов`язання за кредитним договором АТ «Креді Агріколь Банк» виконало у повному обсязі, перерахувавши на банківський поточний рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2500 грн.

Проте ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі відповідно до графіку платежів не виконала, у зв`язку з чим станом на 23 січня 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 27284,77 грн, з яких строкова заборгованість за тілом кредиту 1433,03 грн, прострочена заборгованість за тілом кредиту 14266,07 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 31,40 грн, заборгованість за простроченими відсотками 5687,45 грн, заборгованість за комісією 450 грн, заборгованість за простроченою комісією 5416,82 грн.

Після закінчення строку кредиту кредитор не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами, не нараховував штрафні санкції та комісії.

18 січня 2024 року АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» уклали договір про відступлення права вимоги № 1-2024, за умовами якого АТ «Креді Агріколь Банк» передає, а ТОВ «ФК «Сонаті» приймає право вимоги, у тому числі і до відповідачки за кредитним зобов`язанням № 1/4505187 від 21 лютого 2022 року за плату та на умовах, визначених договором. 23 січня 2024 року сторони підписали реєстр прав вимог № 1.

22 лютого 2024 року ТОВ «ФК «Сонаті» та позивач уклали договір про відступлення права вимоги № 2-2024, за умовами якого ТОВ «Санфорд Капітал» приймає право вимоги за вказаним кредитним зобов`язанням відповідачки за плату та на умовах, визначених цим договором.

Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги та сума грошових вимог визначені у Реєстрі прав вимог № 1 від 04 березня 2024 року, що є невід`ємною частиною договору про відступлення права вимоги.

Згідно з довідкою-розрахунком АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 1/4505187 від 21 лютого 2022 року станом на 23 січня 2024 року складає 27284,77 грн.

ТОВ «Санфорд Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали.

Отже, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним зобов`язанням.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , уклавши кредитний договір, прийняла на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів та сплати процентів.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Законом України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV Закон України «Про захист прав споживачів» був викладений в новій редакції, яка запровадила законодавче регулювання права споживача в разі придбання ним продукції у кредит (стаття 11) та визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача внаслідок їх несправедливості (стаття 18). Натомість, в частині першій статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) передбачалося, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Тобто була закріплена інша правова конструкція недійсності умов договору.

Аналізуючи викладене, п.1.4.2 кредитного договору, який встановлює обов`язок позичальниці сплачувати комісію за обслуговування кредиту щомісячно у розмірі 1,80 % від суми кредиту, є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

Отже, встановлення судом факту неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, вказує на обґрунтованість пред`явлених позовних вимог у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками за користування грошима у розмірі 21417,95 грн, з яких строкова заборгованість за тілом кредиту 1433,03 грн, прострочена заборгованість за тілом кредиту 14266,07 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 31,40 грн, заборгованість за простроченими відсотками 5687,45 грн.

З боку відповідачки суду не наданого жодного належного та допустимого доказу на спростовування доводів, викладених позивачем.

За нормами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат правничої допомоги позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року, складений між ТОВ «Санфорд Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 05 лютого 2025 року на суму 7200 грн, з яких проведення юридичного та фінансового аналізу боржника 1200 грн, складання, підписання та подання до суду позовної заяви 6000 грн.

Отже, враховуючи вказані норми та додані докази про розмір правничої допомоги, вказана сума підлягає стягненню з відповідачки.

При вирішенні питання про стягнення правничої допомоги судом враховано правові висновки Верховного Суду у справах № 755/9215/15-ц, №922/445/19.

Згідно зі ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судовий збір, сплачений за подачу позову в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 7200 грн.

Керуючись ст.ст. 13,76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-283, 354-355 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (код , місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 21, прим. 68, 69, м. Дніпро, 49005) заборгованість за кредитним договором № 1/4505187 від 21 лютого 2022 року у розмірі 21417,95 грн, з яких строкова заборгованість за тілом кредиту 1433,03 грн, прострочена заборгованість за тілом кредиту 14266,07 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 31,40 грн, заборгованість за простроченими відсотками 5687,45 грн, а також судові витрати: судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 7200 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 15 квітня 2025 року.

Суддя