Справа № 185/4357/25
Провадження 2/185/4566/25
У Х В А Л А

30 квітня 2025 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бабія С.О., за участю секретаря судового засідання Вакули В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язання та 3% річних,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа № 185/2692/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язання за розпискою від 28.12.2021 року та 3% річних.

Ухвалою суду від 18 березня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 17 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні ОСОБА_2 про зупинення провадження, а підготовче засідання відкладено на 30 квітня 2025 року.

28 квітня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву від 27.04.2025 р. про зупинення провадження у справі, посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. У заяві відповідач зазначив, що з 08 березня 2022 року він проходить військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою за вихідним номером 237 від 03 квітня 2025 року. Відповідач також вказав, що є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії № НОМЕР_2 від 09 лютого 2023 року, та витягом з наказу командира військової частини № НОМЕР_1 від 05 жовтня 2022 року № 265, який засвідчує його призначення на посаду стрільця. ОСОБА_2 стверджує, що статус учасника бойових дій та виконання бойових завдань його військовою частиною є безумовною підставою для зупинення провадження до припинення його служби.

Відповідач наголосив, що інформація про виконання бойових завдань є державною таємницею відповідно до Закону України «Про державну таємницю», а посвідчення учасника бойових дій є достатнім доказом участі у бойових діях. Крім того, він зазначив, що позов не визнає, але через брак часу, пов`язаний із військовою службою, не може знайти адвоката та зібрати докази для захисту своїх інтересів. Відповідач також вказав, що суд у попередній ухвалі від 17 квітня 2025 року не врахував його статус учасника бойових дій та імперативний характер норми п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

У судовому засіданні представник відповідача Мечкало І.В. проти задоволення заяви заперечував, посилаючись на її необґрунтованість, а також вказавши на неналежне засвідчення копій документів, які до неї додані. Також зазначила, що подання вказаної заяви відповідачем до канцелярії суду свідчить про його перебування у м.Павлограді чи м.Дніпрі, а під час виконання бойових завдань чи перебування у зоні бойових дій. Із огляду на розмір посадового окладу, зазначеного у наданого відповідачем витягу із наказу від 05.10.2022 р. № 265 (2820 грн.) просила суд витребувати інформацію з ДРФО про джерела і суми доходів, отриманих відповідачем від податкових агентів за відповідний період, одночасно враховуючи, що доводити відповідну інформацію в обґрунтування своєї заяви є обов`язком відповідача.

У підготовче судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, інших заяв чи клопотань до суду не подавав.

Суд, дослідивши заяву відповідача, додані до неї докази та матеріали справи, заслухавши представника позивача, дійшов наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється до припинення перебування сторони у складі таких формувань.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, яке входить до системи Міністерства внутрішніх справ України. Згідно з ч. 3 ст. 6-1 цього Закону, з введенням воєнного стану Національна гвардія України приводиться в готовність до виконання завдань за призначенням і підпорядковується Головнокомандувачу Збройних Сил України, крім військових частин, які здійснюють конвоювання та охорону дипломатичних представництв.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено воєнний стан в Україні з 05:30 год. 24 лютого 2022 року, який продовжується до теперішнього часу.

Відповідач надав довідку за вихідним номером 237 від 03 квітня 2025 року, яка підтверджує, що він проходить військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 Національної гвардії України з 08 березня 2022 року. Крім того, відповідач надав копію посвідчення серії № НОМЕР_2 від 09 лютого 2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 присвоєно статус учасника бойових дій. Витяг з наказу № 265 від 05 жовтня 2022 року підтверджує призначення ОСОБА_2 на посаду стрільця 2-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) військової частини № НОМЕР_1 .

Водночас процесуальний закон, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, не пов`язує обов`язок суду зупинити провадження з наявністю у сторони статусу учасника бойових дій. Натомість ця норма вимагає встановлення факту перебування сторони у складі військових формувань, що переведені на воєнний стан, та виконання ними бойових завдань, які унеможливлюють участь сторони у судовому процесі.

Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2022 року у справі № 461/5209/19, від 21 грудня 2022 року у справі № 456/2541/19, від 9 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 та від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20 сформулював правову позицію, відповідно до якої для зупинення провадження за п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України необхідні докази не лише перебування сторони у складі військових формувань, а й того, що такі формування виконують бойові завдання, а сторона не має можливості брати участь у процесі. Належними доказами можуть бути, зокрема, накази по особовому складу, які підтверджують виконання бойових завдань у зоні бойових дій.

У даній справі посвідчення учасника бойових дій підтверджує, що ОСОБА_2 брав участь у бойових діях, однак не містить конкретних відомостей про період, місце чи характер таких дій. Витяг з наказу № 265 від 05 жовтня 2022 року засвідчує лише факт призначення відповідача на посаду стрільця, але не вказує на виконання військовою частиною № НОМЕР_1 бойових завдань у зоні бойових дій станом на момент розгляду заяви. Відповідач не надав інших доказів, таких як накази чи довідки, які б деталізували його залучення до бойових завдань чи перебування у зоні бойових дій.

Суд також враховує, що військова частина № НОМЕР_1 розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій № 376 від 28.02.2025, м. Дніпро не входить до територій активних чи можливих бойових дій.

Щодо посилання відповідача на Закон України «Про державну таємницю», суд зазначає, що відповідно до ст. 8 цього Закону інформація про виконання бойових завдань може бути державною таємницею, однак це не звільняє сторону від обов`язку довести обставини, на які вона посилається, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Відповідач мав можливість подати до суду документи, які б підтверджували виконання бойових завдань, у спосіб, що не порушує вимог законодавства про державну таємницю, наприклад, узагальнену довідку від військової частини, без розкриття відомостей, що відносяться чи можуть бути віднесені до державної таємниці чи службової інформації. При цьому суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про державну таємницю» до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, відноситься інформація у сфері оборони: про зміст стратегічних і оперативних планів та інших документів бойового управління, підготовку та проведення військових операцій, стратегічне та мобілізаційне розгортання військ, а також про інші найважливіші показники, які характеризують організацію, чисельність, дислокацію, бойову і мобілізаційну готовність, бойову та іншу військову підготовку, озброєння та матеріально-технічне забезпечення Збройних Сил України та інших військових формувань. Вказана інформаціє перебуває поза предметом дослідження судом при встановленні обставин, пов`язаних із розглядом поданої відповідачем заяви.

Крім того, відповідач не довів об`єктивної неможливості брати участь у судовому процесі через представника або в режимі відеоконференції, як це передбачено ст. 212 ЦПК України. Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2024 року у справі № 852/2а-1/24 зазначив, що зупинення провадження за п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України не є автоматичним і має враховувати баланс інтересів сторін, зокрема право позивача на розумний строк розгляду справи, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зупинення провадження є тимчасовим припиненням судом вчинення процесуальних дій з підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи (постанова Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15). Європейський суд з прав людини у справах «Фрідлендер проти Франції» від 27 червня 2000 року та «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року наголосив, що розумність тривалості провадження оцінюється з урахуванням складності справи, поведінки сторін та важливості спору для заявника. Предметом спору у даній справі є стягнення грошових коштів за розпискою від 28.12.2021 року, що не є складною справою, а зібрані докази дозволяють встановити обставини, які є предметом судового розгляду.

Додатково суд враховує, що зупинення провадження до припинення воєнного стану чи служби відповідача може призвести до порушення права позивача на своєчасний судовий захист, гарантованого ч. 2 ст. 64 Конституції України та ст. 2 ЦПК України. У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 380/7845/21 вказано, що завдання цивільного судочинства включають справедливий і своєчасний розгляд справ, а необґрунтоване затягування процесу суперечить цим принципам.

Аналогічних висновків щодо відсутності підстав для зупинення провадження суд дійшов в ухвалі від 17 квітня 2025 року, якою було відмовлено у задоволенні попередньої заяви ОСОБА_2 . У зазначеній ухвалі суд зазначив, що відповідач не надав доказів виконання бойових завдань чи перебування у зоні бойових дій, а також не довів неможливості участі у процесі через представника чи відеоконференцію. Нові докази, надані відповідачем, зокрема посвідчення учасника бойових дій, не спростовують цих висновків, оскільки статус учасника бойових дій сам по собі не є підставою для зупинення провадження за п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

За законодавством України учасники бойових дій мають певні права, зокрема, у сфері судочинства. Так, відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни отримують безоплатну правничу допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом таких питань. За ст. 4 вказаного закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Так само, відповідно до п.13 ч1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Дані права не впливають на обставини, які мають з`ясовуватися судом при розгляді заяви відповідача про зупинення провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для зупинення провадження у справі, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, відсутні, оскільки відповідач не довів, що його перебування на військовій службі унеможливлює розгляд справи, а зупинення провадження порушить право позивача на розумний строк розгляду справи.

Щодо клопотання позивача про витребування доказів суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання має містити зазначення: доказу, який необхідно витребувати; обставин, які можуть бути підтверджені цим доказом; підстав, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; причин, з яких сторона не може самостійно отримати докази.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЦПК України, у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. У даному випадку, оскільки суд може отримати інформацію з ДРФО про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації, тане клопотання може бути задоволено.

Керуючись ст.ст. 81, 189, 197, 198, 200, 251, 253, 259, 260, 353 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язання та 3% річних відмовити.

Витребувати та отримати із ДРФО інформацію про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації щодо ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 за 1 квартал 2025 р.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя С.О. Бабій