Справа № 135/434/25
Провадження № 2/135/269/25
24.04.2025 м. Ладижин Вінницька область
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
28 березня 2025 року до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, присуджених на утримання її малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовим наказом Ладижинського міського суду від 18.07.2019 у справі № 135/922/19.
Згідно з зазначеним судовим наказом, з відповідача ОСОБА_2 було присуджено аліменти на користь позивачки у фіксованому розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.07.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення було прийняте в умовах, коли відповідач не мав офіційного доходу.
Позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги істотною зміною матеріального та сімейного стану обох сторін. Так, станом на день звернення з позовом відповідач проходить військову службу у складі Збройних Сил України, працює в Управлінні персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , отримує регулярне грошове забезпечення, що свідчить про покращення його фінансового становища.
Позивачка водночас зазначає, що її матеріальне становище значно погіршилося: ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився син ОСОБА_4 , який також перебуває на її утриманні. У зв`язку з цим вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не працює та не має власного доходу.
ОСОБА_1 посилається на норми ст. 192 Сімейного кодексу України, які надають право одержувачу аліментів звернутися до суду з вимогою про зміну їх розміру у зв`язку із зміною матеріального чи сімейного стану. Також зазначає, що закон не містить імперативної заборони змінювати спосіб стягнення аліментів (з фіксованої грошової суми на частку від доходу), а тому така зміна є допустимою у межах правозастосовної практики.
Позивачка вважає, що запропонований нею спосіб виконання обов`язку з утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) є більш відповідним інтересам дитини, а також принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не подав, доказів чи заперечень до суду не надав.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача адвокат Анісімова А.М. подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності її та позивача. У поданій заяві представник підтвердила позовні вимоги у повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та його представника на підставі частини третьої статті 211 ЦПК України, оскільки вони скористалися своїм процесуальним правом на подання заяв та доводів у справі й висловили правову позицію щодо предмета спору.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 24 квітня 2025 року. Ухвалою також запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.
На адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими матеріалами. Поштове відправлення не було вручено відповідачу з причини «закінчення терміну зберігання», що підтверджено повідомленням про вручення. Водночас будь-яких заяв, відзивів чи пояснень від відповідача до суду не надходило, про зміну своєї адреси він також не повідомив.
Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, оскільки кореспонденція була направлена на зареєстровану адресу місця проживання, яка зазначена в матеріалах справи. Такий підхід узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду:
від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19, згідно з якою надсилання судової кореспонденції на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання повідомлення належним;
від 25 квітня 2018 року (Велика Палата) у справі № 800/547/17, в якій зазначено, що повідомлення є належним за умови надсилання документів на дійсну адресу особи;
від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18, де суд дійшов висновку, що поштові відправлення, повернуті з відміткою «закінчення терміну зберігання», вважаються належно врученими, якщо були направлені за реальною адресою реєстрації.
Таким чином, суд вжив усіх передбачених законом заходів для повідомлення відповідача та забезпечення реалізації його процесуальних прав. За відсутності його участі у справі та з огляду на дотримання вимог ЦПК України, справа підлягає розгляду за відсутності відповідача.
IV. Підстави для ухвалення заочного рішення.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення за наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; відповідач не подав відзиву на позов; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
З огляду на встановлені обставини та наявність усіх зазначених підстав, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до статей 280281 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.
V. Фактичні обставини, встановлені судом.
Судом установлено, що учасники справи ОСОБА_1 (до укладення другого шлюбу ОСОБА_5 ) та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Факт народження дитини засвідчений копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 9).
На момент розгляду справи сторони не перебувають у шлюбі, що узгоджується з відсутністю відповідних записів про чинний шлюб між ними в поданих матеріалах справи, а також із зміною прізвища позивачки після укладення нею другого шлюбу у 2024 році.
Судовим наказом Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 липня 2019 року у справі № 135/922/19, виданим на підставі заяви стягувача, було присуджено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 (на момент звернення ОСОБА_1 ) аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.07.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).
Після припинення шлюбних відносин із відповідачем, 19.07.2024 позивачка уклала повторний шлюб із громадянином ОСОБА_7 , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 . Відповідно до даних цього документа, позивачка після укладення шлюбу змінила своє прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_8 » (а.с. 7).
ІНФОРМАЦІЯ_4 в сім`ї Шевченків народився син ОСОБА_4 . Факт народження підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану Ладижинською міською радою Гайсинського району Вінницької області (а.с. 12).
Згідно з витягами з Реєстру територіальної громади, діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають разом із матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6, 10, 13).
Матеріальне становище за позицією позивачки на час звернення до суду об`єктивно ускладнене: вона перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, не має постійного джерела доходу, утримує двох неповнолітніх дітей.
Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 має стабільне грошове забезпечення у зв`язку з проходженням військової служби у складі військової частини НОМЕР_1 та є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_5 (а.с. 11). Обставини свідчать про покращення його матеріального становища у порівнянні з періодом, коли судовий наказ про стягнення аліментів був виданий.
Позивачка, посилаючись на зміну як свого матеріального стану, так і матеріального становища відповідача, а також з урахуванням збільшення фактичних витрат на утримання дитини, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з фіксованого розміру у вигляді частки прожиткового мінімуму на частку доходу відповідача (1/4), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.
Перешкод для пред`явлення позову про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття судом не встановлено.
VІ. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду
Оцінивши докази, подані позивачем, у сукупності з іншими матеріалами справи, та дослідивши встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Здійснення цього обов`язку є безумовним і не залежить від наявності або відсутності шлюбних правовідносин між батьками. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 підкреслено, що батьківські обов`язки не можуть виконуватись формально або в мінімальному обсязі, якщо це не відповідає інтересам дитини.
Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів. При цьому, відповідно до положень частини третьої цієї ж статті, а також статті 192 СК України, спосіб стягнення аліментів може бути змінено за рішенням суду за наявності відповідних обґрунтувань. Таким чином, СК України встановлює гнучкий механізм реалізації батьківського обов`язку з утримання дитини, який дозволяє змінювати розмір і спосіб стягнення аліментів відповідно до актуального фінансового та сімейного становища сторін.
У справі, що розглядається, суд врахував такі істотні обставини. Відповідач ОСОБА_2 на момент винесення судового наказу у 2019 році не мав стабільного доходу, у зв`язку з чим аліменти було встановлено в мінімально гарантованому розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після 2019 року його матеріальне становище змінилось у бік покращення: він проходить військову службу, отримує грошове забезпечення та інші виплати, що підтверджено відповідними документами. Позивачка, у свою чергу, перебуває у відпустці по догляду за другою малолітньою дитиною, не має стабільного доходу, утримує обох дітей. Спільна дитина сторін ОСОБА_3 досягла шкільного віку, що об`єктивно збільшує потребу в належному фінансовому забезпеченні (оплата навчальних витрат, одяг, харчування, розвиток тощо).
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На момент розгляду справи цей розмір становить 1598 грн, що є об`єктивно недостатнім для належного забезпечення життєвих потреб дитини з урахуванням інфляційних та соціально-економічних чинників.
Згідно зі статтями 183 та 184 СК України, суд при визначенні (зміні) способу стягнення аліментів має брати до уваги всі доходи платника, наявність іншого майна, обов`язків по утриманню інших осіб, а також докази фактичного рівня життя сторін. У даній справі відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про наявність утриманців, погіршення його здоров`я чи інші обставини, які б обмежували його фінансову спроможність.
Суд також враховує положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, яка зобов`язує держави забезпечити пріоритет найкращих інтересів дитини у всіх рішеннях, які її стосуються. Стаття 27 цієї Конвенції покладає на державу та батьків обов`язок гарантувати дитині рівень життя, необхідний для її всебічного розвитку. У практиці ЄСПЛ (справа «Мала проти України», заява № 4436/07) відсутність належного виконання рішення суду про стягнення аліментів розцінена як порушення ст. 6 Конвенції.
З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що встановлений раніше спосіб стягнення аліментів (у фіксованій грошовій сумі) більше не відповідає потребам дитини та матеріальним можливостям батька. З огляду на це, доцільним і справедливим є визначення нового способу виконання аліментного зобов`язання у частці від доходу платника частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Такий підхід дозволить забезпечити гнучкість у нарахуванні аліментів та автоматично враховуватиме зміну заробітку платника, зберігаючи при цьому мінімальний соціальний стандарт для дитини.
Отже, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
VІ. Розподіл судових витрат.
Щодо судового збору.
Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, у разі якщо сторону, на користь якої ухвалено судове рішення, було звільнено від сплати судового збору, з іншої сторони на користь держави стягується сума судового збору, яка мала б бути сплачена у разі подання позову такою особою.
Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду зі справою про зміну способу стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з яким позивачі у справах про стягнення аліментів або зміну способу їх стягнення не сплачують судовий збір.
Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, з урахуванням наведених норм процесуального законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп., що відповідає ставці, яка підлягала б сплаті у разі подання позову за загальними правилами.
Відповідно до статті 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-5, 7, 8, 10 - 13, 81, 83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 279, 430 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити.
Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Ладижинського міського суду Вінницької області від 18.07.2019 року у справі № 135/922/19 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на частину від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.
Судовий наказ Ладижинського міського суду Вінницької області від 18.07.2019 року у справі № 135/922/19 після завершення повного його виконання повернути Ладижинському міському суду Вінницької області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211 грн 20 коп. судового збору.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом,у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення складено та підписано суддею 24.04.2025.

Суддя