Справа № 132/989/24
Провадження № 22-ц/801/653/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 рокуСправа № 132/989/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О. Ю. (судді - доповідача),

суддів: Панасюка О. С., Шемети Т. М.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О. В.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2

розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2024 року, ухвалене місцевим судом за головування судді Павленка І. В., дата складення повного рішення невідома,

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні. Просила встановити факт: що ОСОБА_1 відноситься до членів сім`ї свого цивільного чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік і дружина (подружжя) без реєстрації шлюбу з січня 2001 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ; перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого годувальника - цивільного чоловіка ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , з 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_3, мали спільний побут, бюджет, піклувалися один про одного. Ні дітей, ні батьків, ні інших родичів у ОСОБА_2 немає.

ОСОБА_2 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та згідно із витягом із наказу командира від 19 грудня 2022 року №326 був звільнений з військової служби за станом здоров`я.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер. Згідно із витягом з протоколу від 05 вересня 2023 року №3035 11 Регіональної військово-лікарської комісії захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до смерті пов`язано з проходженням військової служби.

На момент перебування ОСОБА_2 на лікуванні догляд за ним здійснювала ОСОБА_1 , вона ж займалася його похованням.

Заявник зазначає, що вона перебувала на утриманні у ОСОБА_2 , самостійного доходу не мала, тоді як він перераховував кошти на її особистий рахунок.

З`ясування наявності у заявника статусу члена сім`ї померлого ОСОБА_2 , а також перебування на утриманні, встановлення цих фактів є необхідним для реалізації права на одержання одноразової грошової допомоги після смерті чоловіка-військовослужбовця.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржуване рішення ухваленим за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вважає, що нею були подані усі необхідні докази для встановлення юридичних фактів, тоді як висновки суду є суперечливими, зокрема, встановленим та викладеним у судовому рішенні обставинам. Крім того, вважає, що безпідставно не взято до уваги покази свідка, а також долучені нею фотознімки, оскільки за наявності у матеріалах справи копії паспорта померлого ОСОБА_2 у порівнянні можливо встановити осіб, які на них зображені.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції цілком відповідає.

Як слідує із матеріалів справи, звертаючись до суду із даною заявою, ОСОБА_1 вказувала, що вона з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Згідно із витягом з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 15 грудня 2022 року №199-РС сержант ОСОБА_2 звільнений у відставку відповідно до п.п. «б» п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України «про військовий обов`язок та військову службу».

Згідно з витягом із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19 грудня 2022 року №326 з 19 грудня 2022 року ОСОБА_2 виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та знятий з котлового забезпечення.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 26 січня 2023 року.

Згідно з витягом із протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії від 05 вересня 2023 року №3035 захворювання особи, звільненої з військової служби, ОСОБА_2 , яке призвело до смерті та причина смерті, пов`язано з проходженням військової служби.

Згідно довідки КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради Вінницької області від 08 листопада 2023 року пацієнт ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КП «Калинівська ЦРЛ» КМР на ліжках хірургічного та травматологічного профілю з 26 грудня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_3. Догляд за ним здійснювався медичним персоналом відділення та громадянкою ОСОБА_1 .

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 спільно проживала однією сім`єю з цивільним чоловіком ОСОБА_2 та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 спільно проживав із своєю цивільною дружиною ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого чоловіка до дня його смерті.

Згідно довідок Сальницького старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області від 11 березня 2024 року №№277, 278, 279 ОСОБА_2 до дня смерті проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 спільно проживала однією сім`єю та вели спільне господарство з цивільним чоловіком ОСОБА_2 з 2001 року до дня його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ); перебувала на його утриманні до дня його смерті.

З наданої заявником виписки по картковому рахунку за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року слідує, що ОСОБА_2 тричі перераховував на рахунок ОСОБА_1 кошти, що в сукупному розмірі становить 4000,00 грн: 08 липня 2022 року - 1000,00 грн, 11 вересня 2022 року - 2000,00 грн, 09 жовтня 2022 року - 1000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав недоведеним спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки, тобто наявності сім`ї. При цьому наявність у заявниці особистих медичних документів ОСОБА_2 не є достатніми та належними доказами на підтвердження факту їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а із наданих нею фотознімків неможливо ідентифікувати хто на них зображений та в який час вони були зроблені. Крім того, вказав, що показання свідка не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про недоведення заявником факту її перебування на утриманні ОСОБА_2 , оскільки із наданої виписки по картковому рахунку у призначенні платежу, що здійснювався ОСОБА_2 , не зазначено будь-якої інформації, яка б давала підстави вважати, що ці кошти спрямовані на забезпечення їх сумісного побуту, а триразове перерахування коштів у сукупному розмірі 4000,00 гривень не свідчить про перебування ОСОБА_1 на систематичному (постійному) та повному утриманні ОСОБА_2 . Крім того, матеріали справи не містять доказів наявності у ОСОБА_2 доходів, за рахунок яких він мав можливість утримувати іншу особу.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів цілком погоджується.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. В іншому випадку між цими особами виникає спір про право.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки (постанова ВС від 11.01.2023 по справі № 488/1890/19).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 у cправі № 560/17953/21 зазначено про те, що справи про встановлення факту проживання однією сім?єю без шлюбу із загиблим військовослужбовцем підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень.

Велика Палата ВС звернула увагу, що існує два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню в позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Справи про встановлення юридичних фактів у судовому порядку вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Зокрема, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Отже, судом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції відповідно до ст. 19 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_1 вказувала, що встановлення юридичних фактів спільного проживання та перебування на утриманні є необхідними для отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

У ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Законом України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року, який набрав чинності 29 березня 2024 року, зокрема, ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена у новій редакції.

При цьому, ч. 1 ст. 16-1 вказаного Закону (тут і далі - у редакції Закону України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року) встановлено, що у випадках, зазначених у п.п. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у п.п. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, належать: - діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; - вдова (вдівець); - батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); - внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); - жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; - утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених п.п. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16.

Надаючи оцінку сукупності доказів, які містяться у матеріалах справи, належить погодитися із висновками суду попередньої інстанції про недоведеність заявником факту спільного проживання із ОСОБА_2 у період з січня 2001 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спільного проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету та проведення спільних витрат заявником не надано.

За відсутності таких доказів, самі лише показання свідка ОСОБА_3 , як правильно вказав суд першої інстанції, не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Щодо наданих суду фотознімків, то такі не містять відомостей про день, час та місце зйомки, навіть шляхом порівняння із фотографією у копії паспорта громадянина України померлого ОСОБА_2 неможливо однозначно стверджувати, що на них зображений саме він. Поряд з цим, фотознімком зафіксовані епізодичні моменти, які не є доказом спільного проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_2 однією сім`єю у проміжок часу з січня 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Доводи скаржника щодо суперечностей висновків суду першої інстанції встановленим ним обставинам на увагу не заслуговують, оскільки є наслідком хибного розуміння змісту оскаржуваного рішення та його помилкового трактування.

Слід також погодитися із висновками суду першої інстанції про недоведення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 .

Стаття 31 Закону україни «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша - третя статті 89 ЦПК України).

Позивачем на підтвердження її перебування на утриманні ОСОБА_2 надала лише виписку по картковому рахунку АТ «Ощадбанк» за період з 01 березня по 31 грудня 2022 року, згідно якої лише тричі на її рахунок надходили кошти від ОСОБА_2 в загальній сумі 4000,00 грн.

Колегія суддів, оцінюючи наданий документ, погоджується із висновками суду першої інстанції та не вважає його достатнім та належним доказом на підтвердження факту утримання заявника ОСОБА_1 , оскільки даний доказ не доводить, що та незначна частина коштів, які ОСОБА_2 перераховував на банківську картку, була єдиним, постійним і основним її джерелом засобів для існування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що при вирішенні цієї справи суд першої інстанції безпомилково визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін, зібраним у справі доказам. Висновки суду першої інстанцій відповідають принципу справедливості, є об`єктивними, такими, що відповідають нормам матеріального права, які регулюють виниклі і наявні у справі правовідносини.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України установлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. Ю. Береговий

Судді О. С. Панасюк

Т. М. Шемета