ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

07 травня 2025 року

м. Харків

справа № 646/9247/18

провадження № 22-ц/818/367/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання правочину недійсним, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2024 року, ухвалене суддею Демченко І.М., -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання правочину недійсним, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначає, що 27 серпня 2018 року з його карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 невідомими особами з використанням його абонентського номеру було змінено розмір кредитного ліміту та оформлено договір «Миттєва розстрочка» №2459 на суму 8 400грн. та кредитний договір DNH0СТСТ0085273 на суму 26 147,50грн., усі грошові кошти були витрачені шахраями. За цим фактом 30 серпня 2018 року на підставі його заяви внесено відомості до ЄРДР за попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України у кримінальному провадженні №0000267. Крім того, 27 вересня 2018 року про вказану подію він повідомив банк, однак, не зважаючи на це, йому нараховують відсотки за користування кредитними коштами. Посилаючись на те, що банк, будучи обізнаним про відсутність добросовісного волевиявлення на укладення кредитних договорів, однак вимагає повернення коштів , надсилає листи з погрозами та автоматично з банківського рахунку списує належні йому кошти.

З урахування викладеного просить суд:

визнати недійсним з моменту його вчинення правочин, щодо укладання 27 серпня 2018 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» договору «Миттєва розстрочка» № 2459 на суму 8 400грн.;

визнати недійсним з моменту його вчинення правочин, щодо укладання між ним та АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору DNH0СТСТ0085273 на суму 26 147,50грн., з встановлення щомісячного платежу 2 141,16грн., що є предметом даного позову;

застосувати наслідки недійсності правочинів у вигляді зобов`язання повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання вказаних правочинів, а саме перерахувати списані суми відсотків за договором №2459 - 27 вересня 2018 року, 27 жовтня 2018 року та 27 листопада 2018 року - по 1126,94грн. на його користь;

стягнути з АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір укладався не з ним, а з іншою невідомою особою, шляхом вчинення шахрайських дій останніми. Разом з тим, не зважаючи на його повідомлення Банку про вказані обставини, Банк застосував до нього штрафні санкції за вказаними договорами, та звертався до нього з письмовими вимогами.

Вважає, що судом не встановлено обставин, які безспірно свідчать про те, що він своїми діями сприяв незаконному використанню його персональних даних, зокрема ПІН-коду.

Звертає увагу на те, що Банку було відомо про незаконні операції ще 27 серпня 2018 року, до Банку, за допомогою засобів телефонного зв?язку він звернувся 30 серпня 2018 року, а 27 вересня 2018 року повідомив письмово листом.

Вказує, ним були вжиті всі заходи, які передбачені в даному випадку, щодо доведення до відома банку інформації для запобігання ризику та уникнення збитків.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що у порушення умов та правил отримання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позивач повідомив банк про несанкціоноване зняття готівки та без його згоди лише 27 вересня 2018 року, тобто після спливу одного місяця з дня настання такої події. Крім того, підставою для перевипуску фінансового номеру телефона позивача клієнта та у подальшому доступу до паролей відповідача у банку, стало розголошення донькою ОСОБА_1 конфіденційної інформації, що вбачається із тексту звернень позивача до правоохоронних органів, тому саме він сприяв незаконному використанню ОТП паролей, які дали змогу укласти договори та в подальшому ініціювати платіжні операції від його імені.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення по відмову в задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що підписавши за допомогою електронних даних заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, позивач уклав із Банком договір про приєднання. Вини відповідача у несанкціонованому знятті коштів з рахунку позивача і безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями та шкодою, судом не встановлено.

Переказ грошових коштів із карткового рахунку позивача відбувся внаслідок необачної поведінки останнього.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 01 жовтня 2014 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ним виявлено бажання оформити на своє ім`я кредитну карту «Універсальна GOLD» (т.І, а.с.141).

У цій заяві ОСОБА_2 зазначив контактний/фінансовий номер телефону НОМЕР_2 (т.І, а.с.141).

На підставі заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 01 жовтня 2014 року АТ КБ "ПриватБанк" видано позивачеві платіжну карту НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 був повідомлений про умови кредитування, про що свідчить його особистий підпис на довідці про умови кредитування від 05 квітня 2011 року, в якій зазначено розмір відсоткової ставки, пені, штрафів, тощо (т.І, а.с.142).

Вказані вище обставини визнаються сторонами у справі та не оспорюються.

З виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 встановлено, що 27 серпня 2018 року здійснено чотири транзакції: зарахування суми вкладу зі «Скарбнички» на суму 644,08грн.; зарахування коштів по кредитному договору 2459 на суму 8400грн.; зарахування SWIFT-переказу, видача кредиту згідно договору №DNH0СТСТ0085273 на суму 25 000грн., переказ на свою «Скарбничку» у сумі 1 грн. (а.с.143).

30 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Харківської місцевої прокуратури №2 Київського району м.Харкова про внесення відомостей до ЄРДР з приводу вчинення невідомими особами шахрайських дій щодо його банківських рахунків.

Із змісту вказаної заяви вбачається, що 26 серпня 2018 року о 14:22 на абонентський номер доньки позивача надійшов дзвінок від невідомої особи з абонентського номеру НОМЕР_4 , яка представилася співробітником ПрАТ «ВФ Україна» та під приводом переналаштування бази попросила назвати три найчастіше використовуваних нею номера. У ході телефонної розмови його донька повідомила номери, у тому числі його номер НОМЕР_2 . Після цього вони виявили блокування сім-карток та входи в акаунти операторів телекомунікаційних послуг та у додаток Приват24. Внаслідок дій невідомих осіб на його ім`я було оформлено кредитні договори та використано кошти у сумі 33 400грн. (а.с.46-47).

Як вбачається із копії ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 06 листопада 2018 року у справі № 640/20411/18, провадження 1-кс/640/12112/18 на підставі вищевказаної заяви ОСОБА_1 внесено відомості до ЄРДР за №0000267 від 31 серпня 2018 року (а.с.50-51).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 , як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що укладення кредитних договорів відбулося поза його волею, грошові кошти ним не були одержані, отже договори мають бути визнані недійсними на підставі положень ст. 203, ч.1 ст.215, ЦК України, які регулюють правовідносини щодо недійсності правочину з підстав недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Постановою НБУ від 17 грудня 2003 року було затверджено Інструкцію про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів (діюча на час виникнення спірних правовідносин) (надалі - Інструкція.

Пунктом 20 Інструкції передбачено, що повторна ідентифікація та верифікація клієнта (його представника) не є обов`язковою під час відкриття рахунку, якщо ця особа раніше була ідентифікована та верифікована згідно з вимогами законодавства з питань фінансового моніторингу, за умови відсутності у банку підозр та/або підстав вважати, що наявні документи, дані та/або інформація про клієнта (представника клієнта) є нечинними (недійсними) та/або неактуальними.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (діючий на час виникнення спірних правовідносин) платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Пунктами 14.12 та 14.16 статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (діючий на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Пунктами 1, 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 (тут і далі в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктів 5, 6 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення передбачено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Розділом VI Постанови НБУ від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» встановлено, що користувач карти зобов`язаний: надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним; після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

За приписами ст. ст. 1066, 1068 Цивільного кодексу України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи свідчать, що оспорювані кредитні договори підписані 27 серпня 2018 року о 09:18:43 шляхом направлення ОТП-паролю на фінансовий номер НОМЕР_5.

Отр-пароль - це електроні дані авторизації, які згідно Постанови НБУ від 05.11.2014 № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» формуються і надаються емітентом або юридичною особою учасником платіжної системи, яка діє за його дорученням, за результатами авторизації, що в свою чергу забезпечує гарантію видачі платіжної картки належному клієнту, запобігання шахрайських операцій з картами. Використання такого паролю в якості підпису не заборонено та узгоджується із вимогами діючого законодавства, а саме відповідно до ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін.

ОТР пароль був відправлений позивачеві 27 серпня 2018 року о 09:09:29, що підтверджується витягом із банківського комплексу щодо надіслання ОТР-паролю на фінансовий номер телефона позивача НОМЕР_5 (т.І, а.с.134, т.ІІ, а.с.24).

За інформацією АТ КБ «ПриватБанк» фінансовий номер позивача НОМЕР_2 встановлений з початку обслуговування у банку. Даний номер телефону особисто був зазначений позивачем у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Разом з тим, 27 серпня 2018 року ознака фінансовий номер була знята через додаток Приват24 та о 06:34:08 встановлено фінансовий номер НОМЕР_5. Зміна фінансового номеру можлива лише через налаштування в акаунті Приват24, що вимагає обов`язкової ідентифікації клієнта, а саме: введення паролю та логіну.

Позивач звернувся із офіційним повідомленням до Банку, з приводу несанкціонованих дій, - 27 вересня 2018 року (т.І, а.с.8-10), тобто через місяць після виникнення спірних обставин.

Тобто, звернення позивача мало місце вже після того, як були проведені вказані, як зазначає позивач, несанкціоновані дії.

Вказане свідчить про те, що позивачем не було своєчасно вжито необхідних заходів для запобігання цих обставин.

Крім того, як вбачається із звернень позивача до правоохоронних органів, його донька ОСОБА_1 розголосила конфіденційну інформацію позивача невідомим особам, що 27 серпня 2018 року надходила на її фінансовий телефон у вигляді смс-повідомлень. У результаті, зловмисники отримали доступ в акаунт Приват24 та інформації про номери і баланси платіжних карток, терміни їх дії та CVV-коди, що дало їм можливість здійснити несанкціоновані операції.

Отже, позивач своїми діями сприяв втраті чи незаконному використанню ПІН - коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому відповідальність за вказані операції покладається на позивача.

Враховуючи, що укладання спірних договорів відбулося внаслідок необачної поведінки позивача, не надання ним належних та допустимих доказів вини відповідача у несанкціонованому знятті коштів з його рахунку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання договорів недійсними.

Оскільки судом не встановлено порушень прав позивача відповідача підстави для стягнення моральної шкоди також відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова