РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/2315/25

Провадження № 22-ц/4815/536/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання - Андрошулік І. А.

учасники справи:заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу

Матвєєва Оксана Віталіївна

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2025 року у складі судді Левчука О.В., постановлену в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , заінтересована особа - Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Матвєєва Оксана Віталіївна, звернулася до суду із заявою про встановлення факту припинення застави та скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна. У заяві просила: встановити факт припинення застави за договором застави N?1706-1 від 17.06.1998р., посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу Кострикіним В.І., зареєстрованим в реєстрі за №6129; скасувати запис (архівний) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна про обтяження за реєстраційним №7909513, а саме заборону відчуження щодо квартири АДРЕСА_1 , накладену на підставі повідомлення приватного нотаріуса Рівненського міського та районного нотаріального округу Кострикіна В.І. від 17.06.1998р. №212/1-11.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадження за вказаною заявою.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями законодавства про те, що в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав та обґрунтована встановленими обставинами справи, які свідчать про те, що заявниця просить встановити факт припинення застави за договором застави N?1706-1 від 17.06.1998р., посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу Кострикіним В.І., зареєстрованим в реєстрі за №6129, та скасувати запис (архівний) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна про обтяження за реєстраційним №7909513, а саме заборону відчуження щодо квартири АДРЕСА_1 , накладену на підставі повідомлення приватного нотаріуса Рівненського міського та районного нотаріального округу Кострикіна В.І. від 17.06.1998р. №212/1-11, і цей факт стосується вирішення спору про право та пов`язується з наступним вирішенням спору про майно, тобто потребує звернення до суду з відповідним позовом в порядку позовного провадження.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, постановленою із порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі не погоджується із висновками місцевого суду про те, що наявний спір про право. Пояснює, що 17 червня 1998 року між нею та Комерційним банком «Західінкомбанк» було укладено кредитний договір №1706-1, за умовами якого вона одержала кредит на споживчі цілі в сумі 6000,00 грн, і грошові зобов`язання за яким були нею виконані у повному обсязі у 1999 році, жодного майнового спору з банком щодо вищевказаних правовідносин ніколи не існувало та не існує на даний час. Зазначає, що у 2024 році, під час звернення до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Матвєєвої О.В. з метою продажу своєї квартири АДРЕСА_1 , їй було повідомлено про наявність архівного запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження за реєстраційним №7909513, а саме заборону відчуження щодо цієї квартири, накладену на підставі повідомлення приватного нотаріуса від 17.06.1998р. №212/1-11. Наголошує, що не була обізнана з вимогами законодавства та своєчасно не отримала в банку довідку про погашення кредиту та/або повідомлення нотаріусу про зняття заборони відчуження з нерухомого майна, а на даний час отримати документи, які б підтверджували факт погашення кредиту, та/або звернутися з вимогою про зняття обтяження немає можливості через ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» (без правонаступництва). Зауважує, що вирішити питання про припинення застави та зняття заборони відчуження щодо квартири можливо виключно в суді та саме в порядку окремого провадження, адже відсутність як самого спору щодо нерухомого майна, так і потенційної сторони (відповідача) у такому спорі, унеможливлює звернення до суду в порядку позовного провадження. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з"явились, хоча про час та дату слухання справи були повідомлені шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту припинення застави за договором застави №?1706-1 від 17.06.1998р., посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу Кострикіним В.І., та скасування запису (архівного) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про обтяження за реєстраційним №7909513, а саме заборону відчуження щодо квартири АДРЕСА_1 , накладеної на підставі повідомлення приватного нотаріуса Рівненського міського та районного нотаріального округу Кострикіна В.І. від 17.06.1998р. №212/1-11.

Звернення до суду, як вбачається із заяви, мотивоване неможливістю продажу вищевказаної квартири, яка була предметом застави за договором застави на забезпечення виконання зобов`язань заявниці у кредитному договорі №1706-1 від 17 червня 1998 року, укладеному між нею та Комерційним банком «Західінкомбанк», і грошові зобов`язання за яким нею виконані у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження №14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За приписами частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

За наведеного, розгляд цієї справи в порядку окремого провадження є недопустимим та підлягає розгляду в порядку позовного провадження із дослідженням доказів, на які покликається апелянт в апеляційній скарзі як на підтвердження своїх вимог.

Згідно ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Оцінюючи встановлені обставини справи, доводи заяви у сукупності із процесуальними нормами, які регулюють порядок розгляду справ у порядку окремого провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги заявниці про встановлення факту припинення застави за договором застави №1706-1 від 17.06.1998р., посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу Кострикіним В.І., зареєстрованим в реєстрі за №6129, та скасувати запис (архівний) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна про обтяження за реєстраційним №7909513, а саме заборону відчуження щодо квартири АДРЕСА_1 , накладену на підставі повідомлення приватного нотаріуса Рівненського міського та районного нотаріального округу Кострикіна В.І. від 17.06.1998р. №212/1-11, пов`язуються з наступним вирішенням спору про майноі потребують звернення до суду з відповідним позовом в порядку позовного провадження.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2025 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового

рішення.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.