КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/2647/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг», назву якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Газова Компанія «Альянс» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Цурки Наталії Олександрівни на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року в складі судді Остапчук Т. В.,

встановив:

01.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» (далі - ТОВ «ВіЕйБі Лізинг»), назву якого змінено на ТОВ "Бест Лізинг", звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Газова компанія «Альянс» (далі - ТОВ «ГК «Альянс») про стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» (лізингодавець) та ТОВ «ГК «Альянс» ( лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №173831-1/ФЛ-Ю-А від 31.08.2017.

Відповідно до умов договору лізингу лізингодавець зобов`язався передати лізингоодержувачу в платне користування на умовах фінансового лізингу майно, зазначене в Специфікації до Договору лізингу, а останній зобов`язався прийняти майно (предмет лізингу), своєчасно сплачувати періодичні лізингові платежі у порядку та строки передбачені договором лізингу.

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання та передав у користування ТОВ «ГК «Альянс» предмет лізингу на підставі підписаного 31.08.2017 сторонами акту прийому-передачі майна.

06.03.2019 між позивачем та ТОВ «ГК «Альянс» було укладено додаткову угоду до договору лізингу, згідно п.1 якої, зокрема, ТОВ «ГК «Альянс» визнало, що 06.03.2019 має перед позивачем прострочену заборгованість за нарахованими та несплаченими лізинговими платежами за договором в розмірі 659 476,23 грн та зобов`язалось сплачувати її відповідно до графіку плати лізингових платежів № 2.

Крім того, сторони домовились, що з 06.03.2019 ТОВ «ГК «Альянс» сплачує поточні (непрострочені) лізингові платежі за договором згідно графіку сплати лізингових платежів №1.

Всупереч прийнятих обов`язків, ТОВ «ГК «Альянс» зобов`язання за додатковою угодою до договору лізингу щодо сплати лізингових платежів не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість.

Станом на 01.04.2019 розмір заборгованості ТОВ «ГК «Альянс» складає:306 441,46 грн - прострочена заборгованість за лізинговими платежами; 3 626, 92 грн - пеня; 4 533,65 грн - 45% річних, всього 314 602,03 грн.

01.09.2017 між позивачем та ОСОБА_2 (поручитель), з метою забезпечення зобов`язань ТОВ «ГК «Альянс» за договором лізингу, укладено договір поруки № 170901-1/П.

12.03.2019 між позивачем та ОСОБА_1 , з метою забезпечення зобов`язань ТОВ «ГК «Альянс» за договором лізингу було укладено договір поруки № 190312-2/П.

З огляду на невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань за укладеними з ними договорами, позивач просив позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ТОВ "ГК "Альянс", ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за договором фінансового лізингу №173831-1/ФЛ-Ю-А від 31.08.2017 в сумі 314 602,03 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «ГК «Альянс» на користь ТОВ «ВіЕйБі Лізинг»: 306 441, 46 грн - прострочену заборгованість за лізинговими платежами; 3 626,92 грн - пеню; 4 533,65 грн - 45% річних, а разом 314 602,03 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

16.09.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Цурка Н. О. через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Стягнути з позивача судові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що вимоги до ОСОБА_1 як поручителя є необґрунтованими, оскільки порука припинилась внаслідок збільшення обсягу відповідальності боржника, на яку поручитель своєї згоди не надавав. Стягнення пені здійснено судом безпідставно.

Звертає увагу на те, що у відповідачів було вилучено та реалізовано предмет лізингу - автомобіль Ауді A8 номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 та автомобіль Ауді A8 номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 .

Клопотання про витребування документів, на підставі яких було вилучено вказаний автомобіль, залишено судом першої інстанції без уваги.

03.02.2025 ТОВ «Бест Лізинг» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Цурка Н. О. апеляційну скаргу підтримала з наведених в ній підстав.

Представник ТОВ «Бест Лізинг» - адвокат Купельський О. М. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дат, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року не підписано суддею Остапчук Т. В. , яка зазначена у рішенні, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

При ухваленні нового судового рішення апеляційний суд виходить з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц (провадження № 14-40цс18) зазначено, що: «з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) зазначено, що: «законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 910/9362/19 (провадження № 12-180гс19) зазначено, що: «до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18). Велика Палата Верховного Суду додатково звертає увагу на те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2023 року у справі № 201/8793/21-ц (провадження № 61-7797св23) зазначено, що: «у справі, яка переглядається, сторонами основного зобов`язання - кредитних договорів від 30 серпня 2006 року № 116/1013/В-06 та №115/1013/В-06 є АТ «УкрСиббанк» та ТОВ ПМТЗ «Агро-комплект», а договір - господарським. Ті ж самі сторони уклали і забезпечувальний договір іпотеки. Спір виник стосовно договорів про відступлення права вимоги за кредитними договорами та іпотечним договором, а тому такий спір має розглядатися за правилами господарського судочинства, незважаючи на те, що сторонами оспорюваних правочинів (договорів уступки права вимоги) є фізичні особи. Заміна однієї із сторін забезпечувального зобов`язання не впливає на визначення юрисдикції вказаного спору, який підлягає розгляду в тому із судочинстві, що і спір за основним зобов`язанням (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 345/1537/21 (провадження № 14-41цс22)».

Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частини перша та друга статті 377 ЦПК України).

Однією з підстав закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково (пункт 4 частини першої статті 374 ЦПК України).

У справі, що переглядається, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу №173831-1/ФЛ-Ю-А від 31.08.2017 заявлені до ТОВ «ГК «Альянс», як лізингоодержувача за цим договором, а також до його поручителів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за укладеними з ними окремими договорами поруки.

Тобто, сторонами основного зобов`язання є юридичні особи - ТОВ "ВіЕйБі Лізинг", назву якого змінено на ТОВ "Бест Лізинг", та ТОВ "ГК "Альянс".

ТОВ "ВіЕйБі Лізинг" звернувся до суду з позовом 01.04.2019, тобто після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

За таких підстав провадження в даній справі підлягає закриттю, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Суд першої інстанції не встановив правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушив норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення предметної юрисдикції справи та розгляду у порядку цивільного судочинства справу, яка підлягала розгляду в порядку господарського судочинства, а тому ухвалене по справі судове рішення із цих підстав підлягає скасуванню , а провадження у справі - закриттю.

Згідно з частиною першою статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України апеляційний суд роз`яснює позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови він може звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

За наявності заяви позивача про направлення справи для продовження розгляду за встановленою юрисдикцією розгляд такої справи не закінчується і продовжується компетентним судом, за результатом якого й буде здійснено розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цурки Наталії Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг», назву якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Газова Компанія «Альянс» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій закрити.

Повідомити Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг», що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції господарського суду.

Роз`яснити Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» про його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.05.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук