ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року

м. Харків

справа № 646/303/19

провадження № 22-ц/818/320/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 , правонаступниця ОСОБА_3 ,

треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року в складі судді Демченко І.М.

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та припинення права власності, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з рішенням Червонозаводського народного суду м. Харкова від 02 червня 1989 року у справі № 2/3-1124 за нею визнано право власності на 52/300 часток у праві власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначила, що у 2018 році їй стало відомо про рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 квітня 1991 року, яким визнано дійсним усний договір купівлі-продажу частки у праві власності у будинку, що нібито був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 лютого 1992 року перерозподілено частки у праві спільної власності на будинок, яке згідно постанови президії Харківського обласного суду від 18 грудня 1992 року скасоване та ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 грудня 1993 року позов про перерозподіл часток залишено без розгляду. Вказані судові рішення до реєстрації не подавалися, як наслідок, зберіглася реєстрація права власності здійснена на підставі скасованого судового рішення.

Вважала, що наявні підстави для скасування відповідних записів у реєстрі прав власності на нерухоме майно, що були внесені на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 лютого 1992 року.

Зазначила, що реєстрація права власності на спірний будинок у частці 47/100 за ОСОБА_3 унеможливлює реєстрацію права власності за нею на її 52/300 часток.

Посилалася на те, що вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 49/300 у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 , але приватним нотаріусом було відмовлено у видачі такого свідоцтва по причині наявності незареєстрованих перерозподілених часток у праві власності. Згідно постанови приватного нотаріуса їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено.

Просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 04 лютого 2011 року про реєстрацію у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 права власності на 47/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та припинити відповідне право власності ОСОБА_3 на 47/100 частки житлового будинку, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати і ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скасування документу, на підставі якого проведено державну реєстрацію, є достатньою умовою для застосування інституту скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судове рішення, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності на частину спірного домоволодіння за ОСОБА_3 не скасовано, тому відсутні підстави для скасування державної реєстрації права та припинення права власності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 червня 1989 року у справі №2/3-1124 визнано право власності на 20/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 та перерозподілено ідеальні долі між співвласниками та вважати, що ОСОБА_9 належить 41/100 частин замість , ОСОБА_10 13/100 замість 1/6, ОСОБА_6 13/100 замість 1/6, ОСОБА_7 13/100 замість 1/6, ОСОБА_8 20/100. визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9 на 41/100 частин будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_11 . Визнано право власності на 10/100 частин за ОСОБА_12 доля в спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_8 та на 10/300 частин в порядку спадкування по закону. Вважати, що ОСОБА_12 в порядку перерозподілу ідеальних долей належить 79/300 частин будинку з надвірними спорудами замість АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 39/300 замість 1/6, ОСОБА_7 39/300 замість 1/6. Визнано право власності в порядку спадкування по закону за ОСОБА_7 на 10/300 частин після смерті ОСОБА_8 , перерозподілено ідеальні долі та вважати, що їй належить 49/300 частин будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 замість 1/6. Визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_13 за ОСОБА_14 на 52/300 частин житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_13 на 27/300 частин будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.9-23,93-94,189-190,219-221 том 1).

Відповідно до ухвали Харківського обласного суду від 18 липня 1989 року справа №1074 рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 червня 1989 року залишено без змін (а.с.24-28 том 1).

За повідомленням Червонозаводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції № 450-14/04/05 від 15 березня 2016 року, згідно стор.133 Словника-довідника «Власні імена людей» Київ, наукова думка, 2005, імена ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 є скороченими варіантами імені Діана (а.с.29 том 1).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня 2009 року у справі №2-720/2009 визнано за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок літ Н-1 та сарай літ О, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.36 том 1).

За рішенням виконавчого комітету Червонозаводської районної ради в місті Харкові №140 від 21 квітня 2009 року присвоєно житловому будинку літ Н-1 з господарчою будівлею сарай літ. О нову поштову адресу АДРЕСА_1 , за житловим будинком літ.А-1 з іншими надвірними будівлями - залишено поштову адресу АДРЕСА_1 (а.с.30 том 1).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 149718353 від 16 грудня 2018 року, право власності на 47/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 04 лютого 2011 року за ОСОБА_3 на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 квітня 1991 року та рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 лютого 1992 року справа № 2/5-208. 15 квітня 2011 року право власності на 24/100 часток вказаного домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину р№1-379 від 22 березня 2011 року, виданого 1-ю Кременчуцькою державною нотаріальною конторою (а.с.31,95 том 1).

Аналогічна інформація міститься в довідці комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 27 жовтня 2016 року. Також у вказаній довідці зазначено, що не зареєстровано після перерозподілу ідеальних часток право власності на 10/100 частин домоволодіння за ОСОБА_14 , на 8/100 частин за ОСОБА_6 , на 2/100 частин за ОСОБА_8 , на 9/100 частин за ОСОБА_7 згідно рішення Червонозаводського районного народного суду м. Харкова від 24 лютого 1992 року справа № 2/5-208 (а.с.32 том 1).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 лютого 1992 року у справі № 2/3-208 визнано право власності за ОСОБА_3 на 42/100 часток домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та перерозподілено ідеальні долі, а саме вважати, що ОСОБА_3 належить 5/100 часток, ОСОБА_11 - 24/100 часток, ОСОБА_7 -9/100 часток, ОСОБА_14 10/100 часток, ОСОБА_6 -8/100 часток, ОСОБА_8 - 2/100 часток.

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що підставою звернення до суду з позовом ОСОБА_3 зазначив, що йому належить 27/300 частин спірного домоволодіння, однак ним збудовано житловий будинок літ. В-1 розміром 8,0 х 9,45 кв м та льох літ Д, які прийняті в експлуатацію рішенням Червонозаводського РИК м. Харкові № 307/16 від 24 грудня 1991 року. З урахуванням побудованого розмір його частки від загального домоволодіння становить 42/100 частин (а.с.33,191-192,211-213 том 1).

Постановою президії Харківського обласного суду від 18 грудня 1992 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 лютого 1992 року скасовано, справу направлено на новий розгляд (а.с.33зворот-34,215-216 том 1).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 грудня 1993 року у справі № 2/3-208 позов ОСОБА_3 про визнання права власності на 42/100 частин домоволодіння (не зазначено за якою адресою) залишено без розгляду (а.с.35,218 том 1).

Згідно відомостей із спадкової справи після смерті ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину у вигляді 24/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 прийняв ОСОБА_4 , про що йому 22 березня 2011 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори р.№1-379 (а.с.196 том 1).

За даними звіту про оцінку майна №13/04-19 станом на 19 квітня 2019 року вартість об`єкта оцінки: житлового будинку загальною площею 105,кв м за адресою: АДРЕСА_1 становить 438 474,00 грн (а.с.71-85 том 1).

Як свідчить рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Шеховцової М.Є. від 05 квітня 2018 року під час розгляду заяви ОСОБА_1 про реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 , встановлено відсутність повної інформації щодо об`єкта та суперечності між заявленими та зареєстрованими речовими правами (а.с.46 том 1).

Наступним рішенням про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Шеховцової М.Є. від 17 квітня 2018 року встановлено, що поданий заявником примірник рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 червня 1989 року по справі №2/3-1134, як правоустановчий документ для реєстрації, містить необумовлені дописки, належний примірник вказаного рішення суду реєстратору не подано (а.с.47 том 1).

20 червня 2018 року державним реєстратором Шеховцовою М.Є прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за заявою ОСОБА_1 , оскільки нею не були усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав (а.с.48 том 1).

17 листопада 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за заявою ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме 49/300 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 . У цій постанові нотаріус зазначає, що право власності на 49/300 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 не зареєстровано комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», а свідоцтво про право на спадщину видається за наявності документів, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та за умови державної реєстрації права власності на майно за спадкодавцем (а.с.229 том 1).

Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»

Харківської міської ради було надано матеріали інвентаризаційної справи, з якої вбачається, що згідно наявних архівних матеріалів реєстрацію права власності з дня первинної

інвентаризації на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 було

проведено Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної

інвентаризації» Харківської міської ради наступним чином:

1/2 частина за ОСОБА_18 (російською мовою) на підставі

виконавчого листа № 2-1 Народного суду ІІ-ї дільниці Краснозаводського району

м. Харкова від 16.01.1948;

1/2 частина за ОСОБА_19 (російською мовою) на підставі

виконавчого листа № 2-216 Народного суду ІІ-ї дільниці Краснозаводського району

м. Харкова від 24.03.1948;

право власності на 1/2 частину перейшло після ОСОБА_19

(російською мовою) до ОСОБА_8 на підставі дублікату

свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.02.1958 6-ю Харківською державною

нотаріальною конторою, р. № 1018, дублікат видано 02.07.1982, р. № 3-3035;

право власності на 1/6 частину перейшло після ОСОБА_8

(російською мовою) до ОСОБА_20 (російською мовою) на підставі

свідоцтва про право на спадщину, виданого 21.07.1982 1-ю Харківською державною

нотаріальною конторою, р. № 2ДН-758;

2/6 частини за ОСОБА_8 (нині померлим) на підставі

дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.02.1958 6-ю Харківською

державною нотаріальною конторою, р. № 1018, дублікат видано 19.07.1983,

p. № 2-3275;

право власності на 2/6 частини перейшло після ОСОБА_8

(російською мовою) до ОСОБА_21 (російською мовою) та

ОСОБА_7 (російською мовою) по 1/6 частині за кожною на

підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 01.03.1984 1-ю Харківською

державною нотаріальною конторою, р. № 2ДН-191;

Вищезазначену реєстрацію права власності анульовано, у зв`язку з перерозподілом

ідеальних часток, та зареєстровано в подальшому наступним чином:

право власності на 41/100 частину перейшло після ОСОБА_18

(російською мовою) до ОСОБА_22 (російською мовою) на

підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.1989, справа № 2/3-1124;

право власності на 52/300 частини перейшло після ОСОБА_21

(російською мовою) до ОСОБА_23 (російською мовою) на

підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.1989,

справа № 2/3-1124;

49/300 частин за ОСОБА_7 (російською мовою) на підставі

свідоцтва про право на спадщину, виданого 1.03.1984 1-ю Харківською державною

нотаріальною конторою, р. № 2ДН-191; рішення Червонозаводського районного

суду м. Харкова від 02.06.1989;

27/300 частин за ОСОБА_5 (російською мовою) на

підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.1989,

справа № 2/3-1124;

27/300 частин за ОСОБА_3 (російською мовою) на

підставі рішення Народного суду Червонозаводського району м. Харкова від

24.04.1991;

Вищезазначену реєстрацію права власності анульовано, у зв`язку з перерозподілом

ідеальних часток, та зареєстровано в подальшому наступним чином:

47/100 частин за ОСОБА_3 (російською мовою) на

підставі рішення Народного суду Червонозаводського району м. Харкова від

24.04.1991; рішення Червонозаводського районного народного суду м. Харкова від 24.02.1992, справа № 2/5-228;

24/100 частини за ОСОБА_22 (російською мовою) на підставі

рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.1989, справа №2/3-1124 Червонозаводського районного суду м. Харкова; рішення Червонозаводського районного народного суду м. Харкова від 24.02.1992, справа № 2/5-228;

право власності на 24/100 частин перейшло після ОСОБА_11 до ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 22.03.2011 Кременчуцькою державною нотаріальною конторою р.№1-379;

не зареєстровано після перерозподілу ідеальних часток за: ОСОБА_24 10/100 частин; ОСОБА_6 8/100 частин; ОСОБА_8 2/100 частин; ОСОБА_7 9/100 частин.

Право власності в цілому на житловий будинок АДРЕСА_1 від ОСОБА_7 перейшло до ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мануйловою Г.В. 12.05.2011 р.№265 (а.с.269-272).

В матеріалах інвентаризаційної справи, наданої Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» міститься копія рішення

Народного суду Червонозаводського району м. Харкова від 24 квітня 1991 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання за ним права на 27/300 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , за яким визнано право власності на 27/300 частин житлового будинку з надвірними будівлями в будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (а.с.136-138).

Також в матеріалах інвентаризаційної справи, наданої Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» міститься копія рішення виконавчого комітету Червонозаводського районної ради народних депутатів № 307/16 від 24 грудня 1991 року, відповідно до якого побудову житлового будинку літ. В-1 розміром 8,0 х 9,45 м, корисною площею 38,50 кв м, в тому числі житловою площею 21 кв м, льох Д по АДРЕСА_1 прийнято до експлуатації, право власності та частини кожного вирішити в судовому порядку (а.с.155).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Зазначені норми права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна зазначити суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Таким чином, при вирішенні спору важливе значення має встановлення наявності в особи, яка звернулася із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Тобто, встановивши, що права або інтереси позивача не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю, недоведеністю чи необґрунтованістю.

Водночас, якщо суд дійде переконання про порушення прав, свобод чи інтересів позивача, він має надати оцінку обраному позивачем способу захисту та з`ясувати, чи є цей спосіб правомірним та ефективним, оскільки обрання способу захисту, що не відповідає цим критеріям, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) сформульовано висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV).

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону № 1952-IV).

За змістом пункту 14 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться в тому числі на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Матеріали справи свідчать про те, що на підставі рішення Народного суду Червонозаводського району м. Харкова від 24 квітня 1991 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 27/300 частин житлового будинку з надвірними будівлями в будинку по АДРЕСА_1 . Рішення є чинне та не скасоване.

В подальшому рішенням виконавчого комітету Червонозаводського районної ради народних депутатів № 307/16 від 24 грудня 1991 року, побудову житлового будинку літ. В-1 розміром 8,0 х 9,45 м, корисною площею 38,50 кв м, в тому числі житловою площею 21 кв м, льох Д по АДРЕСА_1 , яка побудована ОСОБА_3 , прийнято до експлуатації.

Також матеріали справи свідчать про те, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 47/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 04 лютого 2011 року за ОСОБА_3 на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 квітня 1991 року та рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 лютого 1992 року справа № 2/5-208.

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що підставою звернення до суду з позовом ОСОБА_3 було те, що йому належить 27/300 частин спірного домоволодіння, однак ним збудовано житловий будинок літ. В-1 розміром 8,0 х 9,45 кв м та льох літ Д, які прийняті в експлуатацію рішенням Червонозаводського РИК м. Харкові № 307/16 від 24 грудня 1991 року. З урахуванням побудованого розмір його частки від загального домоволодіння становить 42/100 частин.

В свою чергу рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 лютого 1992 року у справі № 2/5-208, яким перерозподілено частки у праві спільної власності на будинок, постановою президії Харківського обласного суду від 18 грудня 1992 року скасовано та ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 грудня 1993 року позов залишено без розгляду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що подальше скасування постановою президії Харківського обласного суду від 18 грудня 1992 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 лютого 1992 року, яким було визнано перерозподіл часток у праві спільної власності на спірний житловий будинок, не змінює ніяким чином факту наявності судового рішення від 24 квітня 1991 року щодо визнання права власності за ОСОБА_3 на 27/300 часток спірного домоволодіння, яке є чинне та не скасоване та яке також стало підставою для реєстрації в подальшому права власності за ОСОБА_3 на частину спірного домоволодіння.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_3 належним чином було введено в експлуатацію побудову житлового будинку літ. В-1 розміром 8,0 х 9,45 м, корисною площею 38,50 кв м, в тому числі житловою площею 21 кв м, льох Д по АДРЕСА_1 , що і було підставою для звернення до суду щодо визнання права власності та перерозподілу ідеальних часток всіх співвласників спірного домоволодіння.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки судове рішення, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності на частину спірного домоволодіння за ОСОБА_3 не скасовано, тому відсутні підстави для скасування державної реєстрації права та припинення права власності на всю зареєстровану за ним частку.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова