КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/1395/24 Головуючий у суді І інстанції Висоцька Г.В.
Провадження № 22-ц/824/5727/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, в якій просив: визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. (далі - приватний виконавець Голяченко І.П.) щодо не зняття арешту, накладеного його постановою від 01 жовтня 2024 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6, з коштів, що містяться на рахунку: IBAN НОМЕР_1 (номер картки: НОМЕР_2 ), відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», що мають спеціальний режим використання, накладення арешту на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 1 213 010 грн (UAH); зобов`язати приватного виконавця Голяченка І.П. зняти зазначений арешт з коштів, що містяться на його банківському рахунку.

Вимоги скарги заявник обґрунтував тим, що на виконанні у приватного виконавця Голяченка І.П. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання постанови Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року у справі № 372/1395/24 про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 , що знаходяться на банківських рахунках, що належать ОСОБА_2 , відкритих в банківських установах України, у межах суми 1 213 010,00 грн.

01 жовтня 2024 року в межах цього виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, копію якої було надіслано банкам, небанківським надавачам платіжних послуг, емітентам електронних грошей, іншим фінансовим установам на виконання та сторонам виконавчого провадження до відома.

Того ж дня на адресу електронної пошти заявника надійшов лист від АТ КБ «ПриватБанк», в якому повідомлено про те, що на виконання постанови про арешт коштів боржника від 01 жовтня 2024 року банк був змушений заблокувати наступні картки: НОМЕР_7, НОМЕР_3, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10.

Однак, як вбачається із довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25 жовтня 2024 року № JRT6F5O2D9GUU5MI, виданої ОСОБА_3 , картковий рахунок НОМЕР_3 (ІВАN № НОМЕР_4 ), на який в тому числі було накладено арешт згідно постанови від 01 жовтня 2024 року, є рахунком для зарахування цільових надходжень (зарплата, пенсія, інші соціальні виплати), накладення арешту на які заборонено законом та про що було зазначено у самій постанові приватного виконавця.

Заявник вказував, що 19 листопада 2024 року його представником було надіслано приватному виконавцю Голяченку І.П. заяву вих. № 19/11-24 про зняття арешту з коштів, що містяться на рахунку зі спеціальним режимом використання, накладення арешту на які заборонено законом. На вказану заяву представник 26 листопада 2024 року отримала відповідь вих. № 55045 від 22 листопада 2024 року, зміст якої зводився до того, що приватний виконавець виконує судове рішення про забезпечення позову, яке є виконавчим документом і яке полягає в арешті всіх банківських рахунків ОСОБА_2 , який не був скасований у встановленому порядку, а тому наразі відсутні підстави для скасування арешту банківського рахунку боржника.

Враховуючи, що арештований картковий рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», є рахунком для зарахування зарплати та пенсії, накладення арешту на які заборонено законом, заявник вважав, що не зняття приватним виконавцем арешту, накладеного на кошти, що містяться на цьому рахунку є неправомірним та призводить до порушення його конституційних прав, а саме порушує його право на отримання винагороди за працю та соціальних виплат. За наявного арешту він позбавлений можливості використовувати дані кошти для забезпечення засобів для існування.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2024 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця Голяченка І.П. щодо не зняття арешту, накладеного постановою приватного виконавця Голяченка І.П. від 01 жовтня 2024 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6, на заробітну плату та пенсію, щомістяться на рахунку: IBAN НОМЕР_1 (номер картки: НОМЕР_2 ), відкритому в АТ КБ «ПриватБанк та належать боржнику ОСОБА_2 .

Зобов`язано приватного виконавця Голяченка І.П. зняти арешт, накладений постановою приватного виконавця Голяченка І.П. від 01 жовтня 2024 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6, із заробітної плати та пенсії, що містяться на рахунку: IBAN НОМЕР_1 (номер картки: НОМЕР_2 ), відкритому в АТ КБ «ПриватБанк та належать боржнику ОСОБА_2 .

У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі заінтересована особа ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Панича О.В. просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що твердження заявника про те, що його банківський рахунок: IBAN НОМЕР_1 (номер картки: НОМЕР_2 ), на який постановою приватного виконавця Голяченка І.П. від 01 жовтня 2024року було накладено арешт, є рахунком зі спеціальним режимом використання, на який не може бути накладено арешт, є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 рахунок для зарахування цільових надходжень не являється рахунком зі спеціальним режимом використання, на який виконавцю заборонено накладати арешт.

Постанова приватного виконавця про арешт коштів боржника містила застереження про непоширення її дії на рахунки зі спеціальним режимом використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, тоді як АТ КБ «ПриватБанк», на яке за правилами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову приватного виконавця від 01 жовтня 2024року виконало.

Зазначене свідчить про те, що АТ КБ «ПриватБанк» також не визнало вищевказаний рахунок ОСОБА_2 рахунком зі спеціальним режимом використання, на який законом заборонено накладати арешт. Якщо б цей рахунок боржника був таким, то саме банк після отримання постанови про арешт коштів боржника повинен був визначити його статус і в разі виявлення, що цей рахунок являється рахунком зі спеціальним режимом використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на який заборонено законом, зобов`язаний був повідомити про це виконавця та повернути його постанову без виконання, чого в даному випадку не сталось.

Посилання заявника на те, що внаслідок накладення приватним виконавцем арешту на його рахунок він не має можливості отримувати заробітну плату та пенсію, що позбавляє його засобів до існування, є необґрунтованими з огляду на пункт 102 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» та пункт 1 розділу XIX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, згідно яких боржник не скористався своїм правом та не вчинив відповідні дії, спрямовані для визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року.

Суд першої інстанції залишив поза увагою зазначені доводи стягувача, внаслідок чого необґрунтовано частково задовольнив скаргу боржника на дії (бездіяльність) органу примусового виконання, чим допустив порушення як норм матеріального, так і норм процесуального права.

Приватний виконавець Голяченко І.П. у своїй апеляційній скарзі просить вказане вище судове рішення скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що арештований рахунок ОСОБА_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», не є рахунком зі спеціальним режимом використання, оскільки не відповідає визначеним законодавством ознакам таких рахунків, що підтвердив сам суд першої інстанції, зазначивши, що на рахунок боржника може бути зарахована будь-яка виплата та переказ, а не лише заробітна плата або пенсія, тому банком було прийнято до виконання відповідну постанову приватного виконавця про арешт коштів боржника та не повідомлено виконавця, що рахунок: IBAN НОМЕР_1 є рахунком зі спеціальним режимом використання, на який заборонено звертати стягнення згідно із Законом України «Про виконавче провадження», а отже дії приватного виконавця Голяченка І.П. не суперечать нормам чинного законодавства.

Суд першої інстанції взагалі не досліджував тієї обставини, що накладення арешту на всі банківські рахунки ОСОБА_2 не є заходом примусового виконання рішення, що передбачає накладення та списання грошових коштів з рахунків боржника, а є вжитим судом заходом забезпечення позову, який виконується в межах виконавчого провадження. Таким чином приватний виконавець виконував судове рішення про забезпечення позову, яке є виконавчим документом і яке полягає в накладенні арешту на всі банківські рахунки ОСОБА_2 , а не застосував до боржника захід примусового виконання рішення, відтак може зняти арешт з коштів/рахунків боржника лише якщо відпали обставини, які були підставою для забезпечення позову.

Оскільки рішення суду по суті спору у справі № 372/1395/24 не ухвалено і клопотання про скасування заходів забезпечення позову заявником не подавалось до суду, підстави для зняття арешту з рахунку ОСОБА_2 відсутні, адже така дія буде порушувати законні права та інтереси ОСОБА_1 на стягнення грошової компенсації половини вартості відчуженого майна. Крім того, ОСОБА_2 не скористався своїм правом отримувати заробітну плату та пенсію наручно, а навмисно намагається зняти арешт з рахунку з метою приховування грошових коштів.

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Круковської Р.І. просить вказані апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи стягувача та приватного виконавця є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушення процесуальних норм, які б призвели до неправильного вирішення справи, повно і всебічно з`ясував дійсні обставини спірних правовідносин та належним чином оцінив подані сторонами докази, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення скарги, яка стосується саме бездіяльності приватного виконавця щодо не зняття арешту, накладеного на заробітну плату та пенсію, щомістяться на банківському рахунку боржника, за заявою останнього.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник стягувача - адвокат Панич О.В. підтримав аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 та апеляційної скарги приватного виконавця, просив їх задовольнити.

Представник заявника - адвокат Круковська Р.І. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, просила залишити їх без задоволення.

Приватний виконавець Голяченко І.П. в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомив, а тому колегія суддів дійшла висновку, що його неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, поясненняпредставників сторін в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також відзиву на них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд першої інстанції встановив, що на виконанні у приватного виконавця Голяченка І.П. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання постанови Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року про забезпечення позову у справі № 372/1395/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації половини вартості відчуженого майна (а.с. 25-28).

Зазначеною постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року в порядку забезпечення позову було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_2 , що знаходяться на банківських рахунках, що належать ОСОБА_2 , відкритих в банківських установах України, у межах суми 1 213 010,00 грн (а.с. 18-24).

01 жовтня 2024 року приватним виконавцем Голяченком І.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_6, а також постанову про арешт коштів боржника, яку надіслано банкам, небанківським надавачам платіжних послуг, емітентам електронних грошей, іншим фінансовим установам на виконання та сторонам виконавчого провадження до відома (а.с. 29-32).

Того ж дня на адресу електронної пошти ОСОБА_2 надійшов лист від АТ КБ «ПриватБанк», в якому було повідомлено про те, що на виконання постанови про арешт коштів боржника від 01 жовтня 2024 року, винесеної приватним виконавцем Голяченком І.П., банк був змушений заблокувати його картки: НОМЕР_7, НОМЕР_3, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10 (а.с. 33).

Як вбачається із довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25 жовтня 2024 року № JRT6F5O2D9GUU5MI, виданої ОСОБА_3 , картковий рахунок НОМЕР_3 (ІВАN № НОМЕР_4 ), на який в тому числі було накладено арешт згідно постанови від 01 жовтня 2024 року, є рахунком для зарахування цільових надходжень (зарплата, пенсія, інші соціальні виплати), накладення арешту на які заборонено законом та про що було зазначено у самій постанові приватного виконавця Голяченка І.П. (а.с. 32, 34).

Вищевикладене суд також встановив із виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 24 жовтня 2024 року № RF08L8CTRRUFF7HE, згідно якої по рахунку ОСОБА_2 IBAN НОМЕР_5 (номер картки: НОМЕР_2 ) провадиться виключно цільове зарахування коштів: заробітна плата та пенсія (а.с. 35, 36).

19 листопада 2024 року представником боржника надіслано приватному виконавцю Голяченку І.П. заяву вих. № 19/11-24 про зняття арешту з коштів, що містяться на рахунку зі спеціальним режимом використання, накладення арешту на які заборонено законом.

До зазначеної заяви були долучені копії вищевказаних документів, а саме: постанови про арешт коштів боржника від 01 жовтня 2024 року; електронного листа АТ КБ «ПриватБанк» від 01 жовтня 2024 року; довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25 жовтня 2024 року; виписки по особовому рахунку IBAN НОМЕР_5 (номер картки: НОМЕР_2 ) від 24 жовтня 2024 року (а.с. 37-46).

На вказану заяву представник боржника 26 листопада 2024 року отримала відповідь приватного виконавця Голяченка І.П. за № 55045 від 22 листопада 2024 року, в якій було зазначено, що приватний виконавець виконує судове рішення про забезпечення позову, яке полягає в арешті всіх банківських рахунків ОСОБА_2 . Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відтак, приватний виконавець може зняти арешт з майна/рахунків боржника, якщо обставини, які були підставою для забезпечення позову, відпали. Таким чином, як суд, так і виконавець мають право скасувати арешт, накладений у рамках забезпечення позову, якщо підстави для його застосування більше не існують. Враховуючи вищезазначене, наразі відсутні підстави для скасування арешту банківського рахунку боржника (а.с. 53).

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з того, що обтяжені арештом грошові кошти боржника на банківському рахунку, який призначений для зарахування цільових надходжень і є рахунком зі спеціальним режимом використання, є виключно заробітною платою та пенсію боржника, накладення арешту на які заборонено законом, однак приватний виконавець Голяченко І.П. за заявою боржника протиправно не прийняв рішення про зняття арешту з коштів на вказаному рахунку у строк, визначений Законом України «Про виконавче провадження», тим самим допустив неправомірну бездіяльність.

Ураховуючи, що на заблокований банком на вимогу виконавця рахунок: IBAN НОМЕР_5 (номер картки: НОМЕР_2 ) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ), тобто не лише заробітна плата та пенсія, суд дійшов висновку, що вимоги заявника про зняття арешту з банківського рахунку задоволенню не підлягають, а зобов`язання приватного виконавця зняти арешт із грошових коштів на рахунку, що містяться як заробітна плата та пенсія, є достатнім та належним способом захисту порушеного права боржника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, частини першої статті 19, частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження» та/або Закон № 1404-VIII) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Положеннями частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пункт 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

У статті 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Не підлягають арешту кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку.

Згідно зі статтею 68 Закону с стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону № 1404-VIII підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

У цій справі матеріально-правовою вимогою заявника є оскарження бездіяльності державного виконавця, що полягає у не знятті арешту з грошових коштів на банківському (картковому) рахунку боржника.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

За змістом пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 905/361/19 (пункти 7.14, 7.15), а також підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20.

Крім того, у пунктах 74-77 постанови від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку з накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника - фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що на виконання постанови приватного виконавця Голяченка І.П. від 01 жовтня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_6, відкритому з примусового виконання постанови Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року про забезпечення позову у справі № 372/1395/24, було накладено арешт на кошти боржника в тому числі, які знаходяться на рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», призначеному для отримання заробітної плати та пенсії.

19 листопада 2024 року боржник через свого уповноваженого представника - адвоката Круковську Р.І. звернувся до приватного виконавця Голяченка І.П. із заявою про зняття арешту з коштів, що містяться на рахунку зі спеціальним режимом використання, накладення арешту на які заборонено законом, до якої додав, зокрема, довідку АТ КБ «ПриватБанк» від 25 жовтня 2024 року про те, що відповідний картковий рахунок був оформлений ОСОБА_2 для зарахування цільових надходжень (зарплата, пенсія, інші соціальні виплати), та виписку по картковому рахунку від 24 жовтня 2024 року.

У листі від 22 листопада 2024 року на вказану вище заяву приватний виконавець Голяченко І.П. не ставив під сумнів, що банківський рахунок: IBAN НОМЕР_1 (номер картки: НОМЕР_2 ) має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на ньому, заборонено законом, однак відмовив у знятті арешту з тих підстав, що він виконує судове рішення про забезпечення позову, яке полягає в арешті всіх банківських рахунків ОСОБА_2 , що не був скасований у встановленому порядку, а тому, на його думку, відсутні підстави для скасування арешту банківського рахунку боржника.

За змістом частини четвертої статті 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту, зокрема, на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Як встановлено частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).

Київський апеляційний суд у постанові від 12 вересня 2024 року у справі № 372/1395/24, яка примусово виконувалась приватним виконавцем Голяченком І.П. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6, зазначив, що дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах суми 1 213 010,00 грн, з огляду на підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування вказаного виду забезпечення позову. При цьому, забезпечення реалізації накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах суми 1 213 010,00 грн, за виключенням сум, які підлягають сплаті як обов`язкові платежі, податки та збори, заробітної плати, може бути забезпечено на стадії виконання судового рішення про забезпечення позову.

Крім того, у постанові від 01 жовтня 2024 року про арешт коштів боржника приватний виконавець вирішив накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 1 213 010 гривень (UAH).

Таким чином, як в мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції про забезпечення позову, так і в резолютивної частині постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника було визначено, що обтяженню арештом підлягають грошові кошти боржника, які знаходяться на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах суми 1 213 010,00 грн, окрім тих, що містяться на рахунках, які мають спеціальний режим використання і накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частиною другою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Під бездіяльністю розуміється певна форма поведінки, у даному випадку - приватного виконавця, пов`язана з невиконанням дій, які він був зобов`язаний вчинити в силу покладених на нього обов`язків та згідно з чинним законодавством України. Ухилення виконавця від вчинення відповідних дій, які він зобов`язаний вчинити у цьому випадку, є бездіяльністю, а протиправність її може мати місце лише у тому випадку, якщо внаслідок неї порушуються права, інтереси чи свободи інших осіб.

Отже, за встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення скарги ОСОБА_2 , оскільки заява представника боржника про зняття арешту з коштів на рахунку, призначеного для зарахування на нього заробітної плати та пенсії, була протиправно залишена приватним виконавцем Голяченком І.П. без задоволення, що свідчить про неправомірну бездіяльність цього виконавця, яка порушує права заявника на отримання винагороди за працю та право на соціальний захист.

Доводи апеляційних скарг про те, що банківська установа не повідомила виконавця про наявність заборон чи перешкод у накладенні відповідного арешту, не спростовують передбаченого пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язку виконавця скасувати арешт після отримання ним, зокрема і від боржника, документального підтвердження, що відповідний рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Посилання стягувача та приватного виконавця на те, що боржник під час звернення до виконавця із заявою про зняття арешту з грошових коштів не надав доказів на підтвердження того, що його картковий рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, спростовуються змістом поданої заяви, до якої боржник в особі свого представника долучив копії довідки банку та виписки по відповідному картковому рахунку.

Тобто, приватному виконавцю Голяченку І.П. були надані підтверджуючі документи про те, що арешт було накладено на кошти, які є його заробітною платою та пенсією, які розміщені на рахунку призначеному саме для зарахування зазначених сум, однак вказаний виконавець в порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII арешту з грошових коштів не зняв.

Додані до заяви боржника банківська довідка та виписка по картковому рахунку також були долучені до матеріалів скарги на бездіяльність приватного виконавця, досліджені судом першої інстанції, в результаті чого було встановлено, що на виконання постанови приватного виконавця Голяченка І.П. від 01 жовтня 2024 року було накладено арешт на кошти боржника, що знаходяться на рахунку, призначеному для отримання заробітної плати та пенсії.

В контексті доводів апеляційної скарги стягувача слід також зазначити, що згідно із абзацом другим частини другої статті 48 Закону № 1404-VIIIзабороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 181 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відтак, аргументи апеляційної скарги стягувача про те, що рахунок, на якому знаходились відповідні кошти заробітної плати та пенсії не є таким, на який заборонено накладення арешту, не відповідають положенням закону, оскільки: арешт може накладатись на кошти, а не на рахунок (абзац перший частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII); обмеження звернення стягнення на кошти заробітної плати та пенсії, які знаходяться на рахунку боржника, підпадають під випадки «кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом» (абзац другий частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов цілком законного і обґрунтованого висновку, що не зняття приватним виконавцем Голяченком І.П.арешту, накладеного його постановою від 01 жовтня 2024 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6, на заробітну плату та пенсію,що містяться на рахунку: IBAN НОМЕР_1 (номер картки: НОМЕР_2 ), відкритому в АТ КБ «ПриватБанк та належать боржнику ОСОБА_2 , за встановлених обставин цієї справи в розумінні положень Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірною бездіяльністю і порушене право заявникапідлягає захисту шляхом зобов`язання вказаного приватного виконавця зняти відповідний арешт із грошових коштів заробітної плати та пенсії, що містяться на вищевказаному картковому рахунку.

Аналогічний висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 753/9629/23 (провадження № 61-5730св24) за подібних правовідносин.

Аналізуючи питання обсягу дослідження аргументів апеляційних скарг та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків районного суду в оскаржуваному судовому рішенні, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, її учасникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

За таких обставинколегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про часткове задоволення скарги на бездіяльність приватного виконавця щодо не зняття арешту з майна (коштів) боржника постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі новий розподіл судових витрат у справі не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2024 рокув даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 травня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній