Справа № 199/1902/25
(2/199/2427/25)
Рішення

Іменем України

21 квітня 2025 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська, в складі:

головуючого судді - Кошлі А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання Кахикало А.С.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про встановлення факту проживання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі-позивач) звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з цивільним позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (), в якому просить встановити факт його проживання без реєстрації, в період з 1991 року по листопад 1996 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивач зареєстрований та проживає в гуртожитку, з метою отримання ордеру на житлове приміщення (кімната АДРЕСА_2 ) звернувся до відповідача з пакетом документів, проте за результатами їх розгляду вказано про відсутність відомостей/довідки з попередніх місць реєстрації за період з 1991 року по листопад 1996 року. У вказаний період, у віці з 9 до 15 років проживав без реєстрації з батьками за адресою АДРЕСА_1 , про що також відображено в домовій книзі, також був учнем школи № 116 яка знаходиться поруч з місцем проживання. Оскільки від встановлення вказаного факту залежить можливість реалізації права на отримання ордеру на приміщення, просить встановити його в судовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила встановити відповідний факт.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяви, клопотання чи відзив на позов до суду не надходили.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 показав суду, що мешкає за адресою АДРЕСА_1 , у вказаному будинку проживав разом з родиною, зокрема і син ОСОБА_4 (позивач) з 1991 року по 1996 рік, ходив у школу 116, зараз син проживає в гуртожитку.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_5 показала суду, що на даний час працює головою квартального комітету 29, родину позивача знає, з початку 90-х проживали на Читинській 24, поруч з вул. Передова, проживали син ОСОБА_4 і ОСОБА_6 . ОСОБА_4 ходив до 116 школи.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_7 показала суду, що до 1996 року мешкали на Читинській 24, після розлучення з чоловіком переїхали до гуртожитку, де і проживають зараз. Син ходив до 116 школи, відомості про проживання є також відображеними у домовій книзі, зазначено сини ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Заслухавши пояснення представника позивача, свідків та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК), статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень частини 1-4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Положеннями статей 4, 5 ЖК України передбачено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд, а державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Крім того, частиною 3статті 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.15 ЖК України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів належить видача ордерів на жилі приміщення.

Згідно з ст.58 ЖК України, ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Статтею 61 ЖК УРСР встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

У відповідності до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Позивач зазначає, що у разі отримання ордеру зможе здійснити процедуру приватизації житлового приміщення.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого позива ча.

З долучених до матеріалів справи документів встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровськ, рнокпп: НОМЕР_1 , з 18.11.1999 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , грут.

Згідно довідки КП «Жилсервіс-5» ДМР № 1335 вказано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за вказаною адресою разом з матір`ю з 05.11.1996 року до 15.11.1999 року. Мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована в гуртожитку з 05.11.1996 року по цей час.

Згідно відомостей голови квартального комітету 29 вказано, що ОСОБА_2 1981 р.н. з 1991-1996 р. проживав з батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 . На підтвердження чого також долучено відомості з домової книги, де вказано відомості про батька позивача та зазначені сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Окрім того, долученими до справи табелями за навчальні роки 1990/1991/1992/1993/1994/1995/1996 та свідоцтва про неповну загальну середню освіту підтверджено навчання позивача у школі № 116 та її закінчення в 1996 році. Вказаний навчальний заклад розташований поблизу місця проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про встановлення факту проживання задовольнити.

Встановити факт проживання без реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , в період з 1991 року по листопад 1996 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 01.05.2025 року.

Суддя А.О. Кошля

01.05.2025