Справа № 445/291/25 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О. М.
Провадження № 22-ц/811/874/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 лютого 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, що продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , в якому просила стягувати з відповідача на доньку аліменти в розмірі 1/4 усіх його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 лютого 2025 року та до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2028 року; витрати на навчання доньки по 18 000,00 грн щорічно впродовж наступних трьох років, та 15 000,00 грн на четвертий рік навчання, а також витрат по найму житла (ліжко місця в гуртожитку), що становить 5 640,00 грн на рік.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказувала на те, що відповідач є батьком їх спільних дітей ОСОБА_3 , 2004 року народження, ОСОБА_4 , 2009 року народження, та ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття. До досягнення повноліття відповідач сплачував аліменти на дітей на підставі рішення Золочівського районного суду Львівської області від 06.04.2015 року у розмірі по 700, 00 грн на кожну дитину, щомісячно. Донька зареєстрована разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . З вересня 2024 року ОСОБА_3 навчається у Західноукраїнському національному університеті, на факультеті фінансів та обліку, за спеціальністю 072 "Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок" на денній формі навчання, на платній основі, у зв`язку з чим позбавлена можливості самостійно матеріально себе забезпечувати. Відповідач є працездатною особою, має нерегулярний дохід, проте, враховуючи те, що батьки в однаковій мірі зобов`язані матеріально забезпечувати дітей, які продовжують навчання, просила позов задовольнити.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 24 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Вирішено:

стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 лютого 2025 року і до закінчення дитиною навчання, тобто 30 червня 2028 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 14 березня 2025 року виправлено допущену описку в абзаці першому описової частини рішення від 24 лютого 2025 року, вказавши вірно " витрат по найму житла (ліжко місця в гуртожитку), що становить 5 640,00 грн на рік".

Виправлено допущену описку в абзаці другому резолютивної частини рішення від 24 лютого 2025 року, вказавши вірну дату народження ОСОБА_1 - " ІНФОРМАЦІЯ_3 ".

Рішення суду першої інстанції оскаржилаОСОБА_1 , подавши в березні 2024 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 лютого 2025 року скасувати в частині відмовлених позовних та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, а саме, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

- 1/2 частини вартості витрат на навчання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , у вищому учбовому закладі з 29.09.2024 до 30.06.2028, що становить 18 000, 00 грн за кожен навчальний рік: 2024-2025, 2025-2026, 2026-2027;

- 15 000 00 грн - за 2027-2028 навчальний рік;

- однієї другої (1/2) частини витрат ОСОБА_3 по найму житловго приміщення в гуртожитку покращеного планування університету за період навчання з 29.09.2024 до 30.06.2028, що становить 5 640, 00 грн за 2024 2025 навчальний рік та по 1/2 частині витрат за: 2025-2026, 2026-2027, 2027-2028 навчальні роки згідно договорів найму житлового приміщення в гуртожитку університету.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, на думку заявника, оскаржуване судове рішення в частині відмовлених позовних вимог є необгрунтованим та незаконним, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, та таким, що підлягає скасуванню.

Заявниця не погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування статті 185 СК України до спріних правовідносин та віднесення її позовних вимог про стягнення витрат на час навчання повнолітньої дитини в університеті та найму житлового приміщення університету на час навчання, як ніби-то «вимог про стягнення додаткових витрат», оскільки в позовній заяві вона жодним чином не посилалася на стягнення додаткових витрат з відповідача та застосування норм права, що стосуються стягненню таких витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апелянт ОСОБА_1 оскаржує судове рішення лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 1/2 частини вартості витрат на навчання у вищому учбовому закладі та частини витрат по найму житла повнолітньої дочки ОСОБА_3 , тому в частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції колегією суддів не переглядається.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сторони по справі, що вбачається із копії свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 від 01.03.2007.

Відповідно до довідки про склад сім`ї №1153 від 13.12.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

З позивачем також зареєстровані та проживають їх спільні з відповідачем діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 03.12.2015 шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 06.04.2015 з відповідача стягнуто аліменти на трьох неповнолітніх дітей, в тому числі і на ОСОБА_3 , в розмірі по 700,00 грн на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Позивач працює на посаді бухгалтера в КП «Золочіський ринок», її середньомісячний дохід за останніх шість місяців становив по 12 500,00 грн щомісячно, що підтверджується довідкою № 3 від 28.01.2025.

На даний час діти сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_3 досягли повноліття і аліменти на них з відповідача не стягуються.

Таким чином, встановлено, що з досягненням донькою сторін ОСОБА_3 повноліття, стягнення аліментів з відповідача на неї припинено.

Донька сторін ОСОБА_3 навчається у Західноукраїнському національному університеті за спеціальністю "Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок" на контрактній основі з 29.09.2024, закінчення навчання планується на 30.06.2028, що підтверджується відповідною довідкою № 328 від 11.12.2024 року та копією договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 12.09.2024 року, а тому позбавлена можливості самостійно матеріально себе утримувати.

Також в матеріалах справи знаходиться договір найму житлового приміщення в гуртожитку покращеного планування корпусу № 11 від 01 вересня 2024 року та квитанції на підтвердження оплати позивачем за проживання доньки в гуртожитку.

Звертаючись в суд з позовом, позивач просила ухвалити рішення, яким, в тому числі, просила стягувати відповідача витрати на навчання доньки по 18000,00 грн щорічно впродовж наступних трьох років, та 15 000,00 грн. на четвертий рік навчання доньки, а також витрат по найму житла (ліжко місця в гуртожитку), що становить 5 640,00 грн щомісячно.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату за навчання доньки та витрат найму житла (ліжко місця в гуртожитку), де проживає донька, оскільки навчальний заклад розташований в м. Тернопіль, тобто поза межами населеного пункту, де зареєстрована дитина, суд першої інстанції виходив з того, що такі витрати не є додатковими, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Такі витрати можуть бути враховані при визначені розміру аліментів, визначаючи який суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги повністю.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується лише частково, з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма та дев`ята статті 7 СК України).

Сімейний Кодекс України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (частини перша та друга статті 141 СК України).

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Приписами статті 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Аналіз змісту статті 185 СК України свідчить про те, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про застосування в даних правовідносинах статті 185 СК України. Разом з тим, зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату за навчання доньки та витрат найму житла (ліжко місця в гуртожитку).

Тому колегія суддів доходить висновку, що з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції слід виключити посилання на вимоги статті 185 СК України.

Крім того, колегією суддів встановлено, що рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 24 лютого 2025 року вирішено:

стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх його видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 лютого 2025 року і до закінчення дитиною навчання, тобто 30 червня 2028 року.

Відповідно до приписів статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Тобто, законодавець визначив вік до якого батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.

За таких обставин судове рішення і в цій частині слід змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в новій редакції:

«стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх його видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 лютого 2025 року і до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років».

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вказане, рішення суду першої інстанції слід змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на вимоги статті 185 СК України та виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в новій редакції. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції змінює судове рішення лише в частині його мотивів, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 лютого 2025 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на вимоги статті 185 СК України.

Абзац другий резолютивної частини рішення викласти в новій редакції:

«стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх його видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 лютого 2025 року і до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич