Провадження №2/522/2310/25
УХВАЛА

24 квітня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Слободянюк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

10 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, у якому позивачка за зустрічним позовом просить поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме, квартиру АДРЕСА_1 шляхом припинення права спільної сумісної власності та визнання за кожним із подружжя права спільної часткової власності у розмірі 1/2 частки, із внесенням відповідних змін до ДРРП; зобов`язати ОСОБА_2 сплачувати щомісячно на користь ОСОБА_1 за користування її часткою квартири компенсацію у розмірі 5 700,00 гривень з додатковим врахуванням індексу інфляції до такої суми на відповідний місяць.

Разом із зустрічною позовною заявою до суду надійшло клопотання про поновлення строку для звернення до суду із зустрічною позовною заявою.

Заява мотивована тим, що представник відповідача ознайомився з матеріалами справи 14.10.2024 року. Зазначає про те отримавши підтвердження повноважень від ОСОБА_1 , яка є відповідачем у справі, представник відповідача вивчив матеріали справи та вивчив обставини, які отримував від ОСОБА_1 . Вивчення необхідних заходів ускладнилося тим, що ОСОБА_1 перебуває за кордоном і працює в медичному закладі та виховує двох дітей, внаслідок чого спілкування для обговорення обставин затягнулося. Зазначено, що для максимально ефективного захисту прав та інтересів відповідачки, необхідно було сформувати підстави та докази для зустрічного позову. Тому, заявник просив поновити процесуальний строк для звернення до суду із зустрічним позовом.

Згідно статті 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Так, ухвалою суду від 18 грудня 2023 року провадження у справі за первісним позовом відкрито.

Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, та роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України, у строк для подання відзиву має право пред`явити зустрічний позов.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача ознайомився з матеріалами справи 14.10.2024 року, що підтверджується розпискою (а.с.97).

У статі 123 ЦПК України вказано, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто, перебіг процесуального строку для подання відзиву та звернення до суду із зустрічною позовною заявою розпочинається 15.10.2024 року, а останнім днем такого строку є 29.10.2024 року.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч. 1 ст. 126 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 756/11081/20, провадження № 14-25цс24).

Процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 640/3393/19, провадження № 11-24апп21).

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням» статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08.03.2017 у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, відбувається за заявою заявника і суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (див. постанову Верховного Суду від 21.12.2023 у справі № 910/12042/22).

Правові норми та судова практика мають застосовуватися таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. Правова позиція щодо подання зустрічної позовної заяви із пропуском строку, встановленого для подання відзиву, є достатньою підставою для її повернення, є послідовною та викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.03.2019 у справі № 920/342/17, від 04.04.2019 у справі № 918/361/18, від 29.07.2019 у справі № 925/872/18, від 18.09.2019 у справі № 910/16837/18, від 07.11.2019 у справі № 910/2892/19.

Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2023 у справі № 752/2177/22 (провадження № 61-4447св23) доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 237/3566/17 (провадження № 61-13886св21) вказано, що: «право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним; подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (стаття 194 ЦПК України). Отже, зустрічна позовна заява, подана до суду поза межами строку для подання відзиву, підлягає поверненню судом заявнику».

Проте, у встановлені ухвалою суду строки відповідач не звертався до суду із зустрічним позовом.

З моменту ознайомлення із матеріалами справи, тобто, з 14.10.2024 року до моменту звернення до суду із зустрічним позовом, тобто 10.02.2025 року минуло близько 4 місяців.

Протягом цього часу, ОСОБА_1 зверталася до суду із відзивом (11.11.2024 року)

У клопотанні про поновлення строку для подання зустрічного позову зазначено, що представнику відповідача необхідно було отримати підтвердження повноважень від ОСОБА_1 . Проте, на момент ознайомлення з матеріалами справи, представник ОСОБА_1 набув повноважень та його повноваження були підтверджені ордером.

Також зазначено, що представником позивача за зустрічним позовом необхідно було вивчити матеріали справи та обставин, отриманих від ОСОБА_1 , що ускладнилося перебуванням за кордоном, працевлаштуванням та вихованням дітей.

Проте, суд вважає, що такі твердження є безпідставними, оскільки, з моменту ознайомлення з матеріалами справи до моменту звернення із зустрічним позовом минуло близько 4-х місяців, що на думку суду порушує будь-які критерії розумності.

Більше того, на момент ознайомлення з матеріалами справи, розмір наявних у справі матеріалів був незначним, що на думку суду не потребувало для представника позивача за зустрічним позовом тривалого проміжку часу (4 місяці) для підготовки та подання зустрічної позовної заяви.

У клопотанні також зазначено, що для максимально ефективного захисту прав та інтересів відповідачки, необхідно було сформувати підстави та докази для зустрічного позову.

Проте, до зустрічної позовної заяви не додано жодного доказу, який би підтверджував наведені у позові обставини та який би був отриманий самостійно представником позивача (в тому числі шляхом направлення адвокатських запитів).

До зустрічної позовної заяви додано лише докази на підтвердження повноважень, копія квитанції про сплату судового збору, попередній розрахунок судових витрат, заяву про поновлення строку та докази надсилання учасникам прави.

Тому, посилання у заяві про поновлення строку необхідно було сформувати доказову базу не заслуговують на увагу.

Щодо посилання на те, що територіальна віддаленість відповідачки вплинула на строки подання зустрічного позову, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки, інформаційні технології, за допомогою яких здійснюється обмін інформації стрімко розвиваються та доступні кожному, а тому, представник у будь-який момент міг погодити позицію з клієнтом.

Щодо посилання на те, що працевлаштування відповідачки вплинуло на строки подання зустрічного позову, то до зустрічного позову не додано жодного доказу на підтвердження такого працевлаштування, в тому числі графіку роботи, який би підтверджував надмірний графік роботи.

Будь-яких інших доводів, на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення до суду із зустрічним позовом наведено не було.

Тому, враховуючи те, що зустрічна позовна заява подана поза межами визначеного строку (більш ніж через 4 місяці з моменту ознайомлення з матеріалами справи), а поважність причин пропуску процесуального строку на думку суду не доведена, суд доходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про поновлення строку для подання відзиву та відмови у прийнятті зустрічної позовної заяви.

Суд також наголошує, що відмова у прийнятті зустрічної позовної заяви не є перешкодою у доступі до правосуддя, адже учасник справи не позбавляється можливості подання такого позову як окремого на загальних підставах.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 84, 187, 189-196, 260-261, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Ляшана Сергія Анатолійовича про поновлення строку на подання зустрічного позову.

Відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Роз`яснити право позивача за зустрічним позовом на звернення до суду з позовом на загальних підставах, передбачених ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду в 15 денний строк з дня її підписання суддею.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У зв`язку із перебуванням з 28.04.2025 року по 02.05.2025 року головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному, текст ухвали складено та підписано 07 травня 2025 року.

Суддя Косіцина В.В.