Провадження № 22-ц/801/699/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 рокуСправа № 127/30903/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Панасюка О. С.,

розглянувши без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Вінницького національного технічного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати освітніх послуг,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 14 січня 2025 рокуу м. Вінниці під головуванням судді цього суду Ан О.В., дата складання повного судового рішення 21 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 Вінницький національний технічний університет (далі ВНТУ)звернувся із вищевказаним позовом до суду, мотивуючи заявлені вимоги тим, що відповідач навчався у період з 03.09.2022 року по 19.10.2023 року за освітньою професійною програмою підготовки магістрів у ВНТУ. Після переведення на ІІ курс навчання, відповідач повторно вступив до ВНТУ за тією ж освітньою професійною програмою.

Навчання здійснювалось на умовах надання платних послуг згідно із договором «Про навчання у ВНТУ за ОП «Магістр» (за кошти фізичних осіб)» № 0322197 від 01.10.2022 року та договором «Про навчання у ВНТУ за ОП «Магістр» (за кошти фізичних осіб)» № К-3237-2023 від 04.09.2023 року.

При цьому, позивач зазначив, що станом на 27.05.2024 року відповідач не сплатив за вже надані йому освітні послуги за договором «Про навчання у ВНТУ за ОП «Магістр» (за кошти фізичних осіб)» № 0322197 від 01.10.2022 року, що призвело до заборгованості перед ВНТУ у розмірі 4 425, 81 грн. Також утворилась заборгованість за договором «Про навчання у ВНТУ за ОП «Магістр» (за кошти фізичних осіб)» № К-3237-2023 від 04.09.2023 року у розмірі 4 787, 04 грн. Загальна сума боргу становить 9 212, 85 грн.

За таких обставин, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за вказаними договорами у сумі 9 212, 85 грн.

14.01.2025 рокурішенням Вінницького міського суду Вінницької областівищевказаний позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ВНТУзаборгованість за надані освітні послуги у сумі 9 212, 85 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за перший рік навчання відповідно до договору № 0322197 від 01.10.2022 року він сплатив за освітні послуги 23 700 грн, що було передбачено умовами вказаного договору. При цьому, у квітні 2023 року вартість навчання збільшилася до 28 000 грн за рік. На новий розмір плати за навчання відповідач не погодився та не здійснив оплату до 31.08.2023 року, до навчання не приступав, додаткову угоду не укладав, у зв`язку із чим, на його переконання, ВНТУ був зобов`язаний його відрахувати зі складу студентів до початку навчального року. Разом з тим, зазначає, що був відрахований лише 19.10.2023 року. З 01.09.2023 року по 23.10.2023 року жодних освітніх послуг він не отримував, однак була нарахована заборгованість, що, як він вважає, є недопустимим та порушує його права.

Також скаржник заперечує отримання ним освітніх послуг відповідно до освітньої програми «JetIQ», посилаючись на те, що з 01.09.2023 року навчання не проводилось, адже здобувачі 2-го курсу мали проходити переддипломну практику на підприємствах. Однак, надані позивачем докази щодо отримання ним направлення на практику та її проходження вважає неналежними, недопустимим та такими, що не свідчать про проходження вищезазначеної практики, а відповідно отримання освітньої послуги. Крім того скаржник зазначає і те, що наявність права доступу до особистого кабінету у освітній програмі «JetIQ» не свідчить про надання йому освітньої послуги, зважаючи, що цей доступ як надається, так і скасовується позивачем та не залежить від його волі.

Що стосується договору № К-3237-2023 від 04.09.2023 року, то скаржник вказує, що наказом ВНТУ № 310-с від 06.09.2023 року, 11.09.2023 року, відповідач був зарахований до складу студентів ВНТУ, однак до занять не приступав. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що відповідно до умов вищевказаного договору, позивач був зобов`язаний скасувати наказ про зарахування його до складу студентів. Поряд з тим, зауважує, що позивачем не надано відомостей про те, що він приступив до занять протягом 10 календарних днів від дати їх початку та відповідно отримував освітні послуги. Лише 23.10.2023 року ОСОБА_1 був відрахований зі складу студентів, і вважає, що заборгованість була нарахована за освітні послуги, які ним не отримувались.

Окрім викладеного, в обґрунтування неналежного виконання позивачем умов договору № К-3237-2023 від 04.09.2023 року скаржник вказує і на те, що згідно п. 10.2 Правил прийому до ВНТУ, ним не було надано копій чинного військово-облікового документа, та згідно з умовами зазначеного договору на військовий облік у визначений період не став. Враховуючи дані обставини знову ж таки вважає, що позивач був зобов`язаний скасувати наказ про його зарахування до складу студентів.

Крім того скаржник вказує, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області, № 124626093 у справі № 127/30903/24, опубліковане в Єдиному державному реєстрі судових рішень з порушенням вимог Наказу № 59 Державної судової адміністрації України від 13 червня 2006 року «Про затвердження Кодифікатора відомостей про те, що не можуть бути розголошені в текстах судових рішень, відкритих для загального доступу через офіційний веб-портал судової влади України в Інтернет», відтак просить зобов`язати Вінницький міський суд Вінницької області вилучити з тексту рішення № 124626093 у справі № 127/30903/24 його персональні дані та змінити їх на знеособлені.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача ВНТУпросить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, - без змін.

В заперечення проти апеляційної скарги представник позивача зазначає, що укладеним договором № 0322197 від 01.10.2022 року передбачена можливість зміни вартості навчання та, підписуючи такий договір, ОСОБА_1 погодився з такими умовами.

Між тим, представник ВНТУ вказує, що відповідач, знаючи, що не бажає отримувати освітні послуги та підписувати додаткову угоду до договору, не повідомивши при цьому університет про таке бажання, продовжував користуватись освітньою програмою «JetIQ» та усіма пільгами для студента, чим підтвердив факт участі у освітньому процесі.

Враховуючи ціну пред`явленого позову та те, що цей позов не віднесено до категорії позовів, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, тому відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 01.10.2022 року ВНТУ в особі ректора Біліченка В.В. (виконавець) та Буняк С.А. (здобувач) уклали договір № 0322197 про надання платної освітньої послуги здобувача вищої освіти на освітньою програмою «Магістр». Згідно з договором виконавець зобов`язався надати освітні послуги, в свою чергу здобувач зобов`язався сплачувати кошти за вказані послуги. Договором передбачена можливість зміни розміру оплати освітньої послуги і право на розірвання договору через відсутність оплати. В розділі VII договору підставою розірвання договору, зокрема, зазначена незгода сторін внести зміни до договору та відрахування здобувача згідно умов договору. Відповідно до договору вартість платної освітньої послуги за перший навчальний рік становить 23 700 грн (а.с. 11).

03.10.2022 року ОСОБА_1 зараховано до складу студентів І курсу денної контрактної форми навчання за спеціальністю «Енергетика, електротехніка та електромеханіка», що підтверджується копією витягу з наказу № 260-с від 30.09.2022 року (а.с. 4).

10.04.2023 року Наказом № 95 ректора ВНТУ підвищено вартість за надання освітніх послуг до 28 000 грн (а.с. 37).

04.09.2023 року ВНТУ в особі ректора Біліченка В.В. (виконавець) та ОСОБА_1 (здобувач) уклали договір № К-3237-2023 про надання платної освітньої послуги здобувача вищої освіти за навчання на освітньо-професійній програмі. Відповідно до договору виконавець зобов`язався надати освітні послуги, в свою чергу здобувач зобов`язався сплачувати кошти за вказані послуги. Відповідно до договору вартість платної освітньої послуги за перший навчальний рік становить 24 000 грн (а.с. 12).

11.09.2023 року ОСОБА_1 зараховано до складу студентів 1-го курсу денної контрактної форми навчання за спеціальністю «Енергетика, електротехніка та електромеханіка», що підтверджується копією Наказу № 310-с від 06.09.2023 року (а.с. 6).

19.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ВНТУ із заявою про його відрахування зі складу студентів ВНТУ за власним бажанням (а.с. 55).

19.10.2023 року відраховано ОСОБА_1 студента 2-го курсу за власним бажанням на підставі його заяви, що підтверджується копією витягу з наказу № 417-с (а.с. 5).

23.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ВНТУ із заявою про відрахування зі складу студентів, оскільки він не погоджується з вартістю навчання. Просив вважати договір припиненим з 01.09.2023 року(а.с. 44).

24.10.2023 року ОСОБА_1 подав заяву про відрахування зі складу студентів в зв`язку з незгодою зі зміною істотних умов договору - збільшенням вартості навчання та просив вважати договір припиненим з 01.09.2023 року (а.с. 41).

Також із копії витягу з наказу № 420-с від 23.10.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 студента 1 курсу денної контрактної форми навчання відраховано за власним бажанням (підстава заява ОСОБА_1 ) (а.с. 7).

Із копії витягу з системи автоматизованого управління даними освітнього процесу та електронного документообігу ВНТУ «JetIQ» вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований у системі, останнє відвідування: 23.10.2023 року о 10:58:02 год. (а.с. 57).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що факт укладення правочинів - договорів про надання освітніх послуг № 0322197 від 01.10.2022 року та № К-3237-2023 від 04.09.2023 року є встановленим та підтверджується наданими позивачем доказами. Також суд встановив, що сторони досягли домовленості щодо істотних умов договору в тому числі підстав їх розірвання.

При цьому, лише 24.10.2023 року та 23.10.2023 року ОСОБА_1 подав заяви про відрахування зі складу студентів, а тому посилання відповідача про припинення дій договорів з 01.09.2023 року не заслуговують на увагу.

Таким чином, враховуючи, що договори і зобов`язання сторін діяли до моменту винесення наказу про відрахування ОСОБА_1 , заборгованість за несплату освітніх послуг відповідачем не спростована, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимоги.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовя`зковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 01.10.2022 року був укладений договір № 0322197 про надання платної освітньої послуги.

За умовами вказаного договору виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання здобувачу освітньої послуги, а саме підготовка навчання за освітньо-професійною програмою «Магістр».

Згідно із п. 1 розділу V вказаного договору загальна вартість освітньої послуги станом на 01.09.2022 року становить 35 550 грн за весь термін навчання та може бути змінена з урахуванням розділу II, що оформляється додатковою угодою. Вартість платної освітньої послуги за перший навчальний рік складає 23 700 грн.

Також 04.09.2023 року між позивачем та відповідачем був укладений ще один договір № К-3237-2023 про надання платної освітньої послуги здобувачу вищої освіти за навчання на освітньо-професійному рівні.

За умовами вказаного договору виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання здобувачу освітньої послуги, а саме навчання за освітньо-професійною програмою підготовки магістра.

Згідно із п. 1 розділу V вказаного договору загальна вартість освітньої послуги станом на 01.09.2023 року становить 42 000 грн за весь термін навчання та може бути змінена з урахуванням розділу II, що оформляється додатковою угодою. Вартість платної освітньої послуги за перший навчальний рік складає 24 000 грн.

Встановивши, що в порушення умов договору № 0322197 від 01.10.2022 року, договору № К-3237-2023 від 04.09.2023 року та наведених вище правових норм, відповідач надані позивачем освітні послуги в повній мірі не оплатив, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед ВНТУ, що стало підставою для задоволення позовних вимог.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що жодних освітніх послуг ОСОБА_1 надано не було, апеляційним судом відхиляються, оскільки з моменту укладення договору відповідач взяв на себе зобов`язання, як сторона договору, а отже повинен був сплатити вартість освітніх послуг у визначеному договором розмірі. До того ж, відомостей про те, що вказані договори були визнані недійсними матеріали справи не містять.

Між тим, з витягу з системи автоматизованого управління даними освітнього процесу та електронного документообігу ВНТУ «JetIQ», який міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований у системі, останнє відвідування: 23.10.2023 року о 10:58:02 год.

Відтак, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 освітні послуги не надавались, оскільки таке твердження суперечить матеріалам справи та взагалі не стосується обов`язку відповідача виконати умови укладеного ним договору.

Отже, апеляційний суд наголошує, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що послуги з навчання у вказаний період не надавалися, або він був позбавлений можливості з вини позивача вказані послуги отримувати.

Водночас, на підтвердження повної оплати освітніх послуг станом на 24.06.2024 року будь-яких доказів відповідачем на надано, при цьому наданий позивачем розрахунок ним не спростований.

Крім того, колегія суддів вважає, що у відповідача була можливість у будь-який момент розірвати вищевказані договори шляхом подання заяви про відрахування за власним бажанням, однак таким правом він скористався лише в кінці жовтня 2023 року, на що також було звернено увагу судом першої інстанції.

Твердження скаржника про те, що ним не було надано необхідний пакет документів до ВНТУ, зокрема копій чинного військово-облікового документа, не спростовують факту отримання скаржником освітніх послуг від позивача.

Що стосується вимог апеляційної скарги в частині зобов`язання Вінницького міського суду Вінницької області вилучити з тексту рішення № 124626093 у справі № 127/30903/24 його персональні дані та змінити їх на знеособлені, то колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги в такій частині задоволенню не підлягають, оскільки це виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених наведеними вище положеннями процесуального законодавства.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що посилання відповідача в апеляційній скарзіне спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відтак, відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2025 року- без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. М. Шемета

О. С. Панасюк