Справа №203/5723/24
Провадження №2/0203/297/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Гапоновій К.В.,

з участю:

-представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, про встановлення факту перебування дітей на утриманні,

у с т а н о в и в:

1. 10 жовтня 2024 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , управління-служба у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, відділ опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про встановлення факту перебування дітей на утриманні. Заявлені позовні вимоги було обґрунтовано тим, що від попереднього шлюбу з ОСОБА_3 він має трьох дітей: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Діти перебувають на утриманні позивача. Крім того, позивач також утримує малолітню ОСОБА_9 , з матір`ю якої він мешкає однією сім`єю. Позивач просить встановити факт перебування вказаних дітей на його утриманні. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для набуття позивачем права на відстрочку від мобілізації, встановленої Законом України від 21.10.1993 №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»(далі Закон №3543-ХІІ) (т. 1 а.с.а.с. 1 9, т. 3 а.с. 4).

2. 4 листопада 2024 року ОСОБА_3 подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що визнає заявлений у справі позов. Відповідачка постійно мешкає за межами України, а позивач разом дітьми у м. Дніпрі (т. 3 а.с.а.с. 16, 17).

3. Того ж дня ОСОБА_5 також подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що визнає заявлений у справі позов. З липня 2023 року відповідачка мешкає однією сім`єю з позивачем. Разом з ними постійно мешкають малолітня дитина відповідачки, а також три дитини позивача від шлюбу з ОСОБА_3 (т. 3 а.с.а.с. 24, 25).

4. 6 листопада 2024 року ОСОБА_4 також подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що визнає заявлений у справі позов. У листопаді 2023 року шлюб між ним та ОСОБА_5 було розірвано. Тепер його колишня дружина та їхня спільна дитина мешкають разом з позивачем, який самостійно утримує дитину (т. 3 а.с.а.с. 33 35).

5. 26 листопада 2024 року суд своєю ухвалою виключив з числа третіх осіб управління-служба у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, а також замінив відділ опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради Центральною адміністрацією Дніпровської міської ради.

6. 20 січня 2025 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (т. 3 а.с. 62).

7. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, пояснивши, що від попереднього шлюбу з ОСОБА_10 позивач має трьох дітей: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Діти перебувають на утриманні позивача. Крім того, позивач також утримує малолітню ОСОБА_9 , з матір`ю якої він мешкає однією сім`єю. Заявлені у справі вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для набуття позивачем права на відстрочку від мобілізації.

8. Відповідачі, представники третіх осіб до суду не з`явилися, звернувшись із заявами про розгляд справи за їх відсутності (т. 3 а.с.а.с. 10, 11, 46, 52 58).

9. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

10. Судом встановлено, що позивач до 04.08.2021 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 . Шлюб розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2021, ухваленим у цивільній справі №203/2129/21 (т. 1 а.с. 86).

11. Від шлюбу позивач має трьох дітей:

- неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 188);

- неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с. 190);

- малолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1 а.с. 189).

13. Крім того, позивач мешкає однією сім`єю з ОСОБА_5 , яка від попереднього шлюбу має малолітню дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т. 1 а.с. 191).

14. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для набуття позивачем права на відстрочку від мобілізації, встановленої Законом №3543-ХІІ.

15. Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

16. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

17. За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

18. Частиною 1 статті 5 ЦПК визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

19. Способи захисту порушеного права визначено частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК), яка визначає, що такими способами можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

20. При цьому за приписами частин 1, 2 статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

21. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено.

22. При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципом диспозитивності, згідно з яким захист здійснюється виключно у межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів і з суворим дотримання приписів статті 16 ЦК та статті 5 ЦПК.

23. Крім того, стала судова практика визначає додатковий критерій належності обраного позивачем способу захисту порушеного права, згідно з яким такий спосіб має також бути ефективним, тобто таким, що тягне за собою настання для позивача реальних позитивних правових наслідків у вигляді повного або часткового поновлення порушеного права.

24. Судом встановлено, що позивач у справі звернувся до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення.

25. На думку суду, незважаючи на відповідність висунутої вимоги приписам статті 16 ЦК, статті 5 ЦПК вони не відповідають критерію ефективності.

26. Відповідно до частини 1 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК).

27. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі №209/3085/20). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18).

28. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У §145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Сполученого Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

29. У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§75 рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

30. Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

31. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома іншими способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні способи захисту не встановлені, то особа має право обрати спосіб із передбачених статтею 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

32. Тож у кожному конкретному спорі суд насамперед повинен оцінювати застосовувані способи захисту порушених прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та передбачені статтею 13 ЦК обмеження щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь-якою особою.

33. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині 2 статті 16 ЦК, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес в інший спосіб, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини 2). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі №469/1044/17).

34. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19).

35. Між тим, звертаючись до суду з позовною заявою, позивач не дотримався зазначеної вище сталої судової практики, обмежившись вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, і не висунувши відповідної матеріальної вимоги, спрямованої на захист свого права на відстрочку від мобілізації, встановлену Законом №3543-ХІІ.

36. З огляду на викладене суд не знаходить підстав для задоволення заявленого у справі позову.

37. Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 209 211, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) у позові до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_4 ), треті особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, про встановлення факту перебування дітей на утриманні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складене 1 травня 2025 року.

Суддя М.О. Католікян