ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 678/1240/24

Провадження № 22-ц/820/624/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: представника позивача, відповідача, її представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 678/1240/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 яка подана її представником адвокатом Роховим Олегом Володимировичем, на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2025 року в складі судді Цибульського Д.В. у цивільній справі за позовом Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області як органу опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Меджибізький центр надання соціальних послуг про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року Меджибізька селищна рада Хмельницького району Хмельницької області як органу опіки та піклування, звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , передати їх під нагляд Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області як органу опіки та піклування для вирішення питання влаштування дітей до сімейних форм виховання та стягнути з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх її видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму і не більше 10 % прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач зазначав, що cлужбою у справах дітей Меджибізької селищної ради встановлено, що ОСОБА_1 не забезпечує належних умов проживання дітей, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своїх малолітніх дітей. Відповідно до довідки-характеристики виданої старостою Митковецького старостинського округу Меджибізької селищної ради №279 від 08 липня 2024 року, ОСОБА_1 зарекомендувала себе з негативної сторони, бувають прояви щодо невиконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, безлад в будинку, неналежний догляд за дітьми. В спілкуванні не йде на компроміс, не вміє вислухати зауваження щодо своєї поведінки. Із сусідами перебуває не в дружніх стосунках.

Меджибізька селищна рада вказувала, що згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання дітей в сім`ї ОСОБА_1 встановлено, що умови проживання дітей потребують покращення. Діти брудні та недоглянуті, одяг також брудний. У будинку не створені умови для повноцінного виховання та розвитку дітей. Матір дітей ОСОБА_1 неодноразово була попереджена, що у разі не наведення порядку у будинку та не створення належних умов для проживання дітей, службою у справах дітей будуть вживатися заходи щодо їх відібрання.

Позивач посилався, що дітей виховує мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_3 у сім`ї не проживає і участі у вихованні дитини не приймає. У сім`ї низький матеріальний достаток. Діти не завжди охайно і відповідно до сезону одягнуті.

Матір ОСОБА_1 цікавиться успіхами сина в школі, відвідує батьківські збори та святкові заходи в школі, на задовільному рівні допомагає синові з уроками, однак не регулярно.

Згідно інформації Меджибізького центру надання соціальних послуг №200 від 10 липня 2024 року встановлено, що сім`я ОСОБА_1 була під соціальним супроводом у відділенні соціальної роботи Меджибізького ЦНСП у серпні 2023 року. З даною сім`єю постійно проводилась соціальна робота, консультування, інформування, представництво інтересів, соціально-педагогічні бесіди щодо належного виховання дітей та дотримання санітарно-гігієнічних норм в приміщенні та охайного вигляду дітей. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не дотримувалася санітарно-гігієнічних норм та не належно виховувала своїх дітей, у 2023 році було вилучено дітей із сім`ї. На початку соціального супроводу, після вилучення дітей, ОСОБА_1 йшла на співпрацю із фахівцями, влаштувалась на роботу, створила належні умови для дітей та виконувала усі рекомендації фахівців Меджибізького центру надання соціальних послуг. Тому, 11 березня 2024 року у зв`язку із мінімізацією складних життєвих обставин, дану сім`ю було знято з соціального супроводу, але залишено на обліку.

Впродовж останнього часу фахівці із соціальної роботи не можуть зробити перевірку в сім`ї, мати та бабуся відмовляються впускати до будинку, не надають жодної інформації щодо дітей та відмовляються від соціального супроводу, створюють конфліктну ситуацію. Враховуючи вищезазначене, у фахівців із соціальної роботи немає жодної інформації про те, в, яких умовах проживають діти. На всі спроби налагодити співпрацю ОСОБА_1 категорично відмовляється.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2025 року позов задоволено, позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , передано їх під нагляд Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області як органу опіки та піклування для вирішення питання влаштування дітей до сімейних форм виховання та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини з усіх її видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму і не більше 10 % прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 27 серпня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого представника Рохова О.В. подала апеляційну скаргу, при цьому зазначає, що судом неповно з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, посилається, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим суд не надав належної оцінки доказам у справі.

Так ОСОБА_1 та її представник не погоджуються з висновками суду першої інстанції про доведеність ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків ОСОБА_1 протягом тривалого часу відносно малолітніх дітей, не піклується про тих, не забезпечує їх матеріально, оскільки вони є необгрунтованими і безпідставними, а також суперечать приписам норми ст.164 СК України.

Разом з тим, представник апелянтки вказує, що ні у позовній заяві, ні у досліджених в судовому засіданні першої інстанції письмових доказах, позивачем не доведено та не підтверджено тієї обставини, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку саме по вихованню своїх дітей, а лише посилається винятково на неналежне утримання та неналежний санітарний стан житлового будинку, занедбаність оселі і, нібито, непридатними умовами для проживання дітей в оселі. При цьому позивач безпідставно зазначив у позові, що така занедбаність оселі загрожували життю і здоров`ю дітей, що і призвело до їх негайного відібрання.

Таким чином, зазначають, що за відсутності у матеріалах цивільної справи належних і допустимих доказів свідомого винного ухилення відповідача від виконання обов`язку по вихованню дітей позов задоволенню не підлягає, оскільки відсутні правові підстави для його задоволення, які передбачені п. 2 ч. 1 ст.164 СК України.

Також представник ОСОБА_1 звертає увагу, що з матеріалів даної цивільної справи вбачається, що вона характеризується як особа, яка не тільки не створює ніякої загрози для власних дітей, але і постійно турбується про їх виховання та навчання. Так, зокрема, сам позивач зазначив у позові, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра, цікавиться успіхами дитини, відвідує батьківські збори та святкові заходи, на задовільному рівні допомагає дітям. Тому наведені докази самим позивачем в позові спростовують висновки суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні про те, що наявні правові підстави для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

В той же час посилаються, що ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду озеленювача III розряду з 12 грудня 2024 року з випробувальним терміном 1 місяць, що свідчить про намагання відповідача поліпшити матеріальне забезпечення своїх дітей.

Крім того з наданого позивачем повідомлення Ярославського ЗДО ясла-садок «Дзвіночок» встановлено, що на початку навчального року ОСОБА_1 надала до закладу дошкільної освіти всі необхідні документи: заяву, свідоцтво про наародження дитини, довідку про стан здоров`я дитини про те, що вона може відвідувати заклад дошкільної освіти.

Отже на думку апелянтки та її представника, такий доказ позивача зайвий раз спростовує його ж твердження у позовній заяві про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх дітей.

Разом з тим, як на доказ суд першої інстанції, зокрема, послався на пояснення допитаного в судовому засіданні у якості свідка малолітнього ОСОБА_2 , проте дані свідчення не в повній мірі відповідають дійсним обставинам справи, лише доводять той факт, що сім`я ОСОБА_1 є малозабезпеченою і для належного матеріального забезпечення двох малолітніх дітей, що виховуються без участі батька, у апелянтки не завжди вистачає коштів та ніяким чином не доводять тієї обставини, що ОСОБА_1 свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню малолітніх дітей, так і не доводять фактів, які характеризують особливість матері як особи, що становить реальну загрозу для власних дітей, їх здоров`я та психічного розвитку.

Тому ОСОБА_1 та її представник - адвокат Рохов О.В., просять скасувати рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Державна реєстрація народження дітей проведена відповідно до ст.ст.126, 133, 135 СК України.

ОСОБА_1 проживає без реєстрації з 2010 року за адресою: АДРЕСА_1 на території Меджибізської територіальної громади та до складу її сім`ї входять: ОСОБА_2 - син, ОСОБА_3 - донька, ОСОБА_4 - мати та ОСОБА_5 - брат, що підтверджується довідкою старости Митковецького старостинського округу Меджибізької селищної ради №278 від 08.07.2024 року.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 02.07.2024 року в сім`ї ОСОБА_1 умови проживання дітей потребують покращення. В будинку не прибрано, розкидано речі, всюди бруд та неприємний запах, постільна білизна брудна, на кухні - брудний посуд, зіпсовані продукти харчування. На подвір`ї не прибрано, всюди розкидано відра із відходами, не скошено бур`яни. Діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 брудні та недоглянуті, одяг також брудний.

Актом обстеження житлово-побутових умов проживання дітей в сім`ї ОСОБА_1 від 05.07.2024 року встановлено, що умови проживання дітей незадовільні, в будинку повна антисанітарія, не прибрано, розкидано речі, всюди бруд, сморід, постільна білизна брудна, ліжка розстелені. На столі - цвілий хліб, недоїдки їжі, на кухні брудний посуд, зіпсовані продукти харчування, багато брудного одягу, який лежить на підлозі посеред кімнати. На подвір`ї не прибрано, усі речі побуту розкидані всюди, не скошені бур`яни. На літній кухні також безлад, стоять відра із відходами. Діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час обстеження були брудні та недоглянуті, одяг також був брудний. У будинку не створені умови для повноцінного виховання та розвитку дітей. Матір дітей ОСОБА_1 неодноразово була попереджена, що у разі не наведення порядку у будинку та не створення належних умов для проживання дітей, службою у справах дітей будуть вживатися заходи щодо їх відібрання.

Згідно характеристики Митковецької гімназії імені Демчишина Григорія Миколайовича , від 09.07.2024 року малолітній ОСОБА_2 навчається у четвертому класі вищевказаного закладу. Дитину виховує мати ОСОБА_1 , батько у сім`ї не проживає і участі у вихованні дітей не приймає. У сім`ї низький матеріальний достаток. Дитина не завжди охайно і відповідно до сезону одягнена. Шкільним приладдям забезпечена достатньо, стан речей задовільний. Матір ОСОБА_1 цікавиться успіхами дитини, відвідує батьківські збори та святкові заходи, на задовільному рівні допомагає синові ОСОБА_2 з уроками, однак не регулярно.

Відповідно до повідомлення Ярославського ЗДО ясла-садок «Дзвіночок» №25 від 10.07.2025 року на початку навчального року матір ОСОБА_1 подала до закладу дошкільної освіти всі необхідні документи (заяву, свідоцтво про народження дитини, довідку про стан здоров`я дитини про те, що вона може відвідувати заклад дошкільної освіти. Адміністрація закладу не погодилася з таким висновком при огляді дитини медичною сестрою. ОСОБА_1 була присутня на батьківських зборах, і все необхідне приладдя для здобуття освіти ОСОБА_3 було надано до закладу. Однак, заклад не може надати інформацію про ОСОБА_3 у зв`язку із тим, що дитина не відвідує навчальний заклад.

Згідно інформації Меджибізького центру надання соціальних послуг №200 від 10.07.2024 року сім`я ОСОБА_1 була під соціальним супроводом у відділенні соціальної роботи Меджибізького ЦНСП у серпні 2023 року. З даною сім`єю постійно проводилась соціальна робота, консультування, інформування, представництво інтересів, соціально-педагогічні бесіди щодо належного виховання дітей та дотримання санітарно-гігієнічних норм в приміщенні та охайного вигляду дітей. Кожного року діти отримували солодкі подарунки до Новорічних свят, а ОСОБА_2 щороку брав участь у акції «Збери дитину до школи» і отримував ранець зі шкільним приладдям. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не дотримувалася санітарно-гігієнічних норм та не належно виховувала своїх дітей, у 2023 році було вилучено дітей із сім`ї. ОСОБА_1 на початку соціального супроводу, після вилучення дітей, йшла на співпрацю із фахівцями, влаштувалась на роботу, створила належні умови для дітей та виконувала усі рекомендації фахівців Меджибізького центру надання соціальних послуг. Тому, 11.03.2024 року у зв`язку із мінімізацією складних життєвих обставин, дану сім`ю було знято з соціального супроводу, але залишено на обліку. Молодша дитина ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , незважаючи на рекомендації фахівців, не була влаштована до дитячого садочку, ОСОБА_1 відмовлялась від співпраці з фахівцями та не йшла на контакт. Впродовж останнього часу фахівці із соціальної роботи не можуть зробити перевірку в сім`ї, мати та бабуся відмовляються впускати до будинку, не надають жодної інформації щодо дітей та відмовляються від соціального супроводу, створюють конфліктну ситуацію. Враховуючи вищезазначене, у фахівців із соціальної роботи немає жодної інформації про те, в, яких умовах проживають діти. На всі спроби налагодити співпрацю ОСОБА_1 категорично відмовляється. Згідно інформації Меджибізького центру надання соціальних послуг №243 від 23.08.2024 року встановлено, що з даною сім`єю постійно проводилась соціальна робота, консультування, інформування, представництво інтересів, соціально-педагогічні бесіди щодо належного виховання дітей та дотримання санітарно-гігієнічних норм в приміщенні та охайного вигляду дітей.

Впродовж останніх місяців фахівці із соціальної роботи не могли робити перевірки в сім`ї. Мати з братом та бабою відмовлялись впускати до будинку, не надавши жодної інформації щодо дітей та відмовлялися від соціального супроводу, створюючи конфліктну ситуацію. Враховуючи вищезазначене, у фахівців із соціальної роботи не було жодної інформації як та в яких умовах проживають діти. У зв`язку із безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дітей, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були вдруге вилучені із родини. Після вилучення дітей, мати та її родичі на контакт не йдуть, конфліктують. Перевірити санітарно-гігієнічний стан у будинку не має можливості, прибудинкова територія неохайна.

Відповідно довідки-характеристики виданої старостою Митковецького старостинського округу Меджибізької селищної ради №279 від 08.07.2024 року ОСОБА_1 зарекомендувала себе з негативної сторони, бувають прояви щодо невиконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, безлад в будинку, неналежний догляд за дітьми. В спілкуванні не йде на компроміс, не вміє вислухати зауваження щодо своєї поведінки. Із сусідами перебуває не в дружніх стосунках. Алкогольними напоями не зловживає, на даний час працює у Меджибізькому КП «Добробут».

Згідно з даними ІТС Інформаційний портал національної поліції України ОСОБА_1 притягувалася до адміністративної відповідальності 03.08.2023 року ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Згідно рішення виконавчого комітету Меджибізької селищної ради №1/2024 від 05.07.2024 року малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 негайно відібрано у матері - ОСОБА_1 у зв`язку із безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дітей та тимчасово влаштовано в сім`ю патронатного вихователя.

Згідно висновку Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області як органу опіки та піклування №5 від 23.08.2024 року з метою захисту прав та законних інтересів малолітніх дітей Меджибізька селищна рада як орган опіки та піклування зробила висновок про доцільність у судовому порядку вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків.

Опитаний у судовому засіданні син відповідачки ОСОБА_2 пояснив, що він на даний час вже більше п`яти місяців проживає у сім`ї тітки ОСОБА_7 та дядька ОСОБА_8 , також разом з ним проживає його менша сестра ОСОБА_3 . Йому дуже подобається проживати у новій сім`ї, його та його сестру там не ображають, їх добре та смачно годують та доглядають за ними, є іграшки, ліжка, комп`ютер. Його менша сестра ОСОБА_3 на даний час ходить у дитячий садочок. Йому дуже подобається ходити у школу, у нього там багато друзів. В нього є все необхідне для навчання підручники, зошити, які йому купила тітка ОСОБА_9 , та йому дуже подобається у неї проживати. До нього та його сестри їхня мати ОСОБА_2 відносилась погано, бували випадки коли вона їх ображала та навіть трохи била. Коли він був разом зі своєї матір`ю, то він не ходив у школу, та як у нього були воші. Його матір не вмивала його та не давала можливості вивести дані воші. Йому на даний час краще жити так як він живе зараз у тітки ОСОБА_7. Коли він проживав у помешканні разом з матір`ю, то там було брудно, розкидані речі та майже завжди було не прибрано, не було навіть харчів і він та його менша сестра майже завжди були голодні. Їхня матір навіть не мила його та його сестру і вони майже зажди були брудні. Він вже більше п`яти місяців проживає у новій сім`ї, йому там добре і він хоче там залишитись.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст. 155 СК України).

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України,батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до п.п.15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб,які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України) та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

При цьому за змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

У рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п.п. 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховним Судом у постанові від 18.09.2019 року по справі №464/7647/17.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей суд першої інстанції правомірно виходив із доведеності позивачем факту неналежного виховання та піклування про малолітніх дітей, що створює загрозу для їх життя і здоров`я, а саме, що діти проживали з матір`ю в антисанітарних умовах, були брудні, недоглянуті, мали воші, в місці проживання дітей не були створені належні умови для повноцінного виховання та розвитку дітей, мати належним чином не здійснювала виховання дітей, притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, неодноразово була попереджена, що у разі не наведення порядку у будинку та не створення належних умов для проживання дітей, службою у справах дітей будуть вживатися заходи щодо їх відібрання, однак жодних дій для покращення умов проживання дітей не приймала.

Однак при цьому з матеріалів справи не вбачається, що позивачка зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо дітей, оскаржила рішення суду про позбавлення її батьківських прав, що свідчить про її інтерес і бажання виховувати своїх дітей, забезпечувала та сприяла навчанню старшого сина в школі, цікавилась його успіхами, намагалась забезпечити відвідування молодшою донькою дошкільного навчального закладу, тобто приймала певну участь у вихованні дітей.

Таким чином, зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, колегія приходить до висновку, що залишення дітей з матір`ю в даному випадку є небезпечним для її здоров`я і морального виховання, що згідно ст.ст. 170, 164 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України є підставою для відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав.

Колегія вважає, такий спосіб захисту прав дитини найбільше відповідає інтересам малолітніх дітей в даному випадку.

Вирішуючи питання про відібрання дитини у відповідача, суд виходить з положень ч. 1 ст. 170 СК України, аналізу п.18 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, згідно яких у разі відібрання дитини, дитина передається органам опіки та піклування, якщо цього потребують її інтереси, при цьому суд не повинен визначати конкретний заклад, куди передавати дитину.

Крім того, суд приходить до висновку, що застосування такої норми закону, як відібрання відповідно до положень ст. 170 Сімейного Кодексу України дитини у відповідачів та перебування дітей у закладі, визначеному органом опіки та піклування, буде відповідати їх інтересам і його слід здійснити без визначення конкретного терміну. Такий спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між батьками та дитиною, та не позбавить відповідачів права в подальшому ставити питання про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню.

Така ж правова позиція щодо можливості застосування норм ст. 170 СК України при вирішенні спорів про позбавлення батьківський прав викладена в постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справа № 755/11989/18, від 08 квітня 2020 року в справі № 645/731/18.

Крім того статтею 27 Конвенції про права дитини унормовано, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на правівласності,володіння та/абокористування уплатника аліментівмайна тамайнових прав,у томучислі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як передбачено частиною першою статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину (частина четверта статі 170 СК України).

За змістом частини другої статті 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

Судом першої інстанції, який виходив виключно із інтересів дітей, під час вирішення позовних вимог про стягнення аліментів враховано усі істотні обставини, що могли вплинути на визначення розміру аліментів, правильно застосовано норми сімейного законодавства та обґрунтовано визначено розмір аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх її видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму і не більше 10 % прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 27 серпня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Доводи апеляційної скарги, що ні у позовній заяві, ні у досліджених в судовому засіданні першої інстанції письмових доказах, позивачем не доведено та не підтверджено обставин, неналежне утримання та неналежний санітарний стан житлового будинку, занедбаність оселі і нібито, непридатними умовами для проживання дітей в оселі не доказами того, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку саме по вихованню своїх дітей слід відхилити.

Вказані доводи спростовуються вищенаведеними письмовими доказами.

Крім того незабезпечення дітей належними санітарними умовами для проживання, харчуванням та доглядом теж є одним з елементів виховання дітей та відповідно виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Посилання апелянта, що пояснення малолітнього ОСОБА_2 в судовому засіданні не в повній мірі відповідають дійсним обставинам справи є безпідставними. Зі звукозапису пояснень ОСОБА_2 видно, що зміст його пояснень відповідає викладеному в судовому рішенні.

Також апелянтом не наведено жодних обгрунтованих заперечень щодо розміру стягнутих з неї судом аліментів на утримання дітей.

Отже рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

За таких обставин рішення в частині задоволення позовних вимог позивача про позбавлення батьківських прав відповідача щодо її малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відібрання у відповідача дітей без позбавлення батьківських прав, а в решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Роховим Олегом Володимировичем, задовольнити частково.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2025 року в частині задоволення позовних вимог Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області як органу опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Меджибізький центр надання соціальних послуг про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення:

Відібрати у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення батьківських прав.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 травня 2025 року.

Судді

А.М. Костенко

О.І. Талалай

Т.В. Спірідонова