ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/16552/24

Провадження № 22-ц/820/875/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: позивача та представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/16552/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Думітращук Вікторією Анатоліївною, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2025 року в складі судді Карплюка О.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерне товариство Акцент-Банк про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив поділити майно, що є спільною сумісною власністю сторін, виділивши в особисту приватну власність ОСОБА_2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 71,3 кв.м., вартістю 467 445 грн 88 коп, та стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти в сумі 114 698 грн 56 коп, що становить половину сплачених у період шлюбу лізингових платежів за транспортний засіб марки Ford Mondeo, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , 2008 року випуску.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач вказував, що 19 листопада 2009 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2023 року.

За час перебування у шлюбі подружжям набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 71,3 кв.м., вартістю 467 445 грн 88 коп та автомобіль марки Ford Mondeo, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , 2008 року випуску, за договором фінансового лізингу, укладеного у 2021 році. За період з 2021 року по жовтень 2023 року за вказаний автомобіль сплачено грошові кошти на загальну суму приблизно 152 000 грн. Після фактичного розлучення автомобіль забрала відповідачка, яка ним користується одноосібно.

У серпні 2024 року ОСОБА_2 подав заяву про збільшення позовних вимог, при цьому посилався, що відповідно до листа № 20.1.0.0.0/7-20240702/1203 від 08.07.2024, АТ «Акцент-банк» повідомило, що за договором № 50.00. (договір АРНМ27544 лізингу авто FORD MONDEO), тіло кредиту складало 180 725 грн, а вартість транспортного засобу складає 210 000 грн. Відповідно до Додатку № 2 до договору фінансового лізингу № АРНМ27544 від 09.03.2021, загальні щомісячні платежі (з урахуванням вартості предмету лізингу автомобіля FORD MONDEO та всіх необхідних платежів), що були сплачені за період з 09.03.2021 року по 10.10.2023 року, тобто у період перебування у шлюбі, загалом становлять 229 397 грн 12 коп, тому з ОСОБА_3 слід стягнути грошову компенсацію вартості майна у розмірі половини сплаченої за період шлюбу грошової суми за договором фінансового лізингу, укладеним ОСОБА_3 у період з 2021 року по жовтень 2023 року за автомобіль FORD MONDEO державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , 2008 року випуску, що складає 114 698 грн 56 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2025 року, позов задоволено, виділено в особисту приватну власність ОСОБА_2 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 71,3 кв.м; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 114 698 грн 56 коп, що становлять половину сплачених у період шлюбу лізингових платежів за транспортний засіб марки Ford Mondeo, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2787 грн. 48 коп.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 частково не погодилися із вищевказаним рішенням суду першої інстанції та оскаржують його в частині стягнення на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 114 698 грн. 56 коп., що становлять половину сплачених у період шлюбу лізингових платежів за автомобіль марки Ford Mondeo, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та просять в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.

При цьому посилаються, що суд безпідставно стягнув з відповідачки, яка не набувала права власності на транспортний засіб, половину витрат, які були понесені нею за час перебування у шлюбі. Власником транспортного засобу марки Ford Mondeo, 2008 року випуску, державний номерний знак ДНЗ НОМЕР_1 є АТ «Акцент Банк», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , а також відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій області від 20.05.2024 року № 31/22-К-55аз. Таким чином спірний автомобіль ніколи не перебував у власності ОСОБА_4 а лише за Договором лізингу перебував у її користуванні, при цьому, позивач, перебуваючи у шлюбі, також використовував автомобіль, про що зазначав у позовні заяві. Оскільки поділу підлягають лише доходи та майно, набуті подружжям за час шлюбу, чого не відбулося у даному випадку, тому стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсації за видатки, здійснені у шлюбі з відома позивача є безпідставним. Апелянтка вважає, що стягнення грошової компенсації можливо лише у випадку, якщо позивач в наслідок поділу набутого у шлюбі майна, позбавляється своєї частки, яка присуджується у неподільній речі на користь іншого подружжя. Чинним законодавством України не передбачено порядку компенсації одному із подружжя понесених у шлюбі витрат, оскільки поділу підлягає майно, а не витрати подружжя. У даній справі відсутні обставини виникнення права власності на лізинговий автомобіль за відповідачкою як у період шлюбу, так і після розірвання шлюбу, так як спірний автомобіль є власністю АТ «Акцент Банк». Підстави для передачі у власність транспортного засобу за договором лізингу ще не настали, дострокової сплати лізингових платежів за Договором не відбувалося, що виключає можливість набуття відповідачкою транспортного засобу у власність. Таким чином, вищевказаний автомобіль не є майном, що придбано у шлюбі та не підлягає поділу ні шляхом визначення частки, ні шляхом компенсування його вартості у вигляді внесених платежів. Позивач обрав спосіб захисту аналогічний способу захисту при поділі майна та зобов`язань, що виникають із договорів кредиту, проте такий підхід до договорів лізингу є помилковим. Також просять врахувати, що відповідачка не отримувала у банку кредитні кошти та не придбавала за ці кошти майно у період шлюбу. Навпаки, за договором лізингу кошти вибували із власності лізингоодержувача, були витрачені, а не набуті, а тому не можуть бути об`єктом поділу. Отже, суд першої інстанції не врахував, що сам по собі договір лізингу є не підставою для набуття права власності на об`єкт лізингу, а передбачає виконання лізингоодержувачем ряду передумов, які створюють в майбутньому правову підставу для набуття права власності на об`єкт лізингу. Відповідно до доказів, які були зібрані у справі, договір лізингу із сторони ОСОБА_4 достроково не виконаний, підстави для набуття права власності на автомобіль відсутні, набуття відповідачкою об`єкту лізингу у майбутньому є припущенням, оскільки фактично договір може бути достроково розірваний на вимогу однієї із сторін при існуванні тих чи інших обставин. Також, стягуючи із відповідачки половину внесених нею платежів за договором лізингу на користь позивача, суд не врахував, що сторони з листопада 2022 разом не проживали, про що до суду були надані відповідні докази та підтверджені показами свідків, однак суд залишив їх без уваги.

Рішення суду в частині виділення в особисту приватну власність ОСОБА_2 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 71,3 кв.м, в апеляційному порядку не оскаржено та в силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для скасування та ухвалення нового судового рішення повністю або частково є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 19 листопада 2009 року по 16 жовтня 2023 року.

В період перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя 27 грудня 2018 року була придбана квартира АДРЕСА_1 .

09 березня 2021 року ОСОБА_4 та Акціонерне товариство «Акцент банк» уклали договір про надання послуг з фінансового лізингу APHM27544ЗАЯВА.

За умовами договору лізингодавець Акціонерне товариство «Акцентбанк» передало лізингоодержувачу ОСОБА_4 в лізинг транспортний засіб марки Ford Mondeo, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , вартістю 210 000 грн. Строк лізингу 60 місяців з моменту підписання договору. Щомісячний платіж та порядок сплати встановлюється згідно графіку (Додаток № 2 до договору). Щомісячні платежі в себе включають: відшкодування вартості автомобіля, комісія лізингової компанії, загальний лізинговий платіж, плата за страхування предмету лізингу.

Як на час передачі автомобіля у лізинг, так і наданий час право власності на даний автомобіль зареєстровано за Акціонерним товариством «Акцент банк».

За час перебування у шлюбі на виконання умов договору лізингу відповідачкою було сплачено лізингових платежів на загальну сум 154387,47 грн., з яких вартості автомобіля 67593,31 грн.

На час звернення з позовом до суду автомобіль на праві власності належить Акціонерному товариству «Акцент банк», а відповідач не виплатила повністю всі лізингові платежі за договором лізингу, в тому числі і відшкодування вартості автомобіля.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

У пунктах 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

При поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16 та від 04 жовтня 2023 року у справі № 345/2224/20 зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

З вищевказаного вбачається, що для стягнення на користь одного із подружжя грошової компенсації необхідно ініціювати позов про поділ майна, яке перебуває у спільній сумісній власності.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів в сумі 114 698 грн 56 коп, що становлять половину сплачених у період шлюбу лізингових платежів за транспортний засіб марки «Ford Mondeo», суд першої інстанції припустився помилки та прийшов до передчасного висновку про задоволення вказаної позовної вимоги.

Як вбачається з матеріалів даної справи транспортний засіб марки «Ford Mondeo», перебуває у користуванні ОСОБА_1 на підставі укладеного договору № АРНМ275443АЯВА про надання послуги з фінансового лізингу

Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За ст.807 ЦК України предметом договору лізингу може бути майно, визначене індивідуальними ознаками, яке відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства.

Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець - юридична особа, яка набула у встановленому законом порядку право надавати послуги з фінансового лізингу і на підставі договору фінансового лізингу передає лізингоодержувачу у володіння та користування об`єкт фінансового лізингу; лізингоодержувач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка відповідно до договору фінансового лізингу отримує від лізингодавця об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування;

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», яка передбачає, що лізингоодержувач має право набути у власність об`єкт фінансового лізингу, за умови належного виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань, за договором фінансового лізингу, у тому числі із сплати лізингових та інших платежів, а також (у разі виникнення) неустойки (штрафу, пені), якщо інше не передбачено таким договором. Якщо сторони договору фінансового лізингу уклали договір купівлі-продажу (викупу) об`єкта фінансового лізингу, право власності на об`єкт фінансового лізингу переходить до лізингоодержувача у разі та з моменту сплати ним визначеної таким договором ціни, якщо інше не передбачено таким договором.

Якщо сторони договору фінансового лізингу уклали договір купівлі-продажу (викупу) об`єкта фінансового лізингу, право власності на об`єкт фінансового лізингу переходить до лізингоодержувача у разі та з моменту сплати ним визначеної таким договором ціни, якщо інше не передбачено таким договором.

Таким чином на підставі договору фінансового лізингу до лізингодержувача переходить лише право користування на предмет лізингу від власника майна лізингодавця, а право власності на предмет лізингу переходить лише після повного виконання умов фінансового лізингу.

Однак, суд першої інстанції не врахував, що сам по собі договір лізингу є не підставою для набуття права власності на об`єкт лізингу, а передбачає виконання лізингоодержувачем ряду передумов, які створюють в майбутньому правову підставу для набуття права власності на об`єкт лізингу (як то виконання всіх умов договору лізингу, сплата всіх платежів за договором лізингу, укладення договору купівлі-продажу та передачу об`єкта лізингу за актом приймання передачі права власності тощо).

Відповідно до доказів, які були зібрані у справі, вбачається, що договір лізингу із сторони ОСОБА_1 достроково не виконаний, підстави для набуття права власності на автомобіль (об`єкт лізингу) відсутні, відповідачкою на час розгляду справи право власності на спірний автомобіль не набуто, а набуття відповідачкою права власності на об`єкту лізингу у майбутньому є припущенням, оскільки фактично договір може бути достроково розірваний на вимогу однієї із сторін при існуванні тих чи інших обставин.

За таких обставин слід дійти висновку, що на даний час спірний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, не підлягає поділу як спільне майно подружжя, в зв`язку з чим сплачені грошові кошти за договором лізингу під час перебування сторін у шлюбі до набуття подружжям права власності на спірний автомобіль не можуть бути предметом поділу як спільне майно подружжя.

Спірний автомобіль чи отримання позивачем грошової компенсації половини його вартості може бути предметом поділу між сторонами після виконання відповідачкою всіх умов договору фінансового лізингу і реєстрацію за нею права власності на спірний автомобіль.

Відтак, суд прийшов до помилкового висновку, що відповідачка набула у власність автомобіль у період шлюбу за договором лізингу. Такі висновки суду свідчать про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З цих підстав рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 114698,56 грн., що становлять половину вартості, сплачених у період шлюбу,лізингових платежів за транспортний засіб марки «Ford Mondeo», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 підлягає скасуванню скасувати з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову в задоволенні даних позовних вимог.

При цьому відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позов ОСОБА_2 заявлено з ціною 348421,5 грн., З яких 233722,94 ( 467445,88/2) вартість квартири та 114698,56 грн. частини, сплачених за договором лізингу коштів.

Позов задоволено в частині визнання права власності на частину квартири, тобто на суму 233722,94 грн. або 67,1% від ціни позову.

При подачі позову позивач сплатив судовий збір в сумі 2787,48 грн. тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 1870,4 грн.( 2787,48х67,1% ).

При поданні апеляційної скарги апелянтом сплачено судовий збір в сумі 1453, 44 грн., апеляційну скаргу задоволено повністю, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1453, 44 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Думітращук Вікторією Анатоліївною, задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 114698,56 грн., що становлять половину вартості, сплачених у період шлюбу,лізингових платежів за транспортний засіб марки «Ford Mondeo», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 і судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 114698,56 грн., що становлять половину вартості, сплачених у період шлюбу,лізингових платежів за транспортний засіб марки «Ford Mondeo», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 1870,4 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1453, 44 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 травня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова