провадження № 2-др/753/118/24
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
30 квітня 2025 року Дарницький районний суд міста Києва в складі
головуючого - судді Коренюк А.М.
при секретарі Хильченко С.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , а також ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та поділ такого майна, -
В провадженні суду з 30.10.2023 року знаходилась справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та поділ такого майна.
Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження.
Ршенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.05.2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та поділ такого майна, задовольнено частково.
Представник позивача ОСОБА_4. в інтересах ОСОБА_2 , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 13.12.2023 року(а.с.130), звернулась до суду із заявою від 27.05.2024 року, яка передана судді 24.04.2025 року, про ухвалення додаткового рішення про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу за наслідком часткового задовлення позову 84,45%, що становить суму 18 110 грн. 30 коп. від понесених позивачем витрат в сумі 21 445 грн. 00 коп., й на підтвердження понесених витрат надано Договір № 26-06-1-Т про надання правової допомоги від 26.06.2023 року, Розрахунок-фактуру № 26-06-1-Т від 22.05.2024 року із визначенням найменування наданих послуг на загальну суму 21 445 грн. 00 коп., квитанцію № 26-06-1-Т від 22.05.2024 року про сплату ОСОБА_2 на користь адвоката ОСОБА_4. 21 445 грн. 00 коп.
Окрім того, представник позивача ОСОБА_5. в інтересах ОСОБА_2 , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 20.07.2023 року(а.с.77), звернувся до суду із заявою від 25.05.2024 року, яка передана судді 24.04.2025 року, про ухвалення додаткового рішення про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу за наслідком часткового задовлення позову 84,45%, що становить суму 26 555 грн. 30 коп. від понесених позивачем витрат в сумі 31 445 грн. 00 коп., й на підтвердження понесених витрат надано Договір № 20-07-1 про надання правової допомоги від 20.07.2023 року, Розрахунок-фактуру № 20-07-1 від 22.05.2024 року із визначенням найменування наданих послуг на загальну суму 31 445 грн. 00 коп., квитанцію № 20-07-1 від 22.05.2024 року про сплату ОСОБА_2 на користь адвоката ОСОБА_5. 31 445 грн. 00 коп.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.
Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Сторони в судове засідання не з"явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду), смс-провідомленням, проте їх неявка відповідно до ст.270 ЦПК України не перешкоджає розгляду даного процесуального питання.
Представники позивачки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду із клопотаннями, викладеними у прохальній частині заяв, про розгляд поданих ними заяви без їх участі та їх підтриманням.
Відповідачем в особі представника ОСОБА_6 подано клопотання від 30.04.2025 року, у якому просить відмовити представнику позивача ОСОБА_5 у заяві про відшкодування витрати на правову допомогу в суму 31 445 грн.00 коп., як щодо заяви, яка не обґрунтована, вважаючи суму витрат на правову допомогу завищеною, такою, що не відповідає складності справи, ставлячи під сумнів платіжний документ про понесені витрати в сумі 31 445 грн.00 коп.
Так, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.4 ст. 270 ЦПК України).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).
Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).
Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд заяви судом.
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.
У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті.
Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
За таких обставин, з урахуванням положення 270 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути заяви позивача за відсутності сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням сторін.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зміст позовних вимог, рішення суду, його вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви позивача про розподіл витрат на правову допомогу, приходить до висновку про задоволення заяв.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (ч.1 ст. 270 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.2-5 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Судом встановлено, що у провадженні суду з 30.10.2023 року знаходилась справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та поділ такого майна.
Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.05.2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та поділ такого майна, задовольнено частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 01 серпня 2014 року по 31 липня 2017 року включно.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 , машиномісце (гараж) АДРЕСА_2 , - спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на:

- частину квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована відповідно до рішення про державну реєстрацію прав 15.08.2018 року на праві власності за ОСОБА_3 , індексний номер: 42593052 від 17.08.2018 року,

- частину машиномісця (гараж) АДРЕСА_2 , який зареєстрований відповідно до рішення про державну реєстрацію прав 04.11.2020 року на праві власності за ОСОБА_7 , індексний номер: 54951643 від 04.11.2020 року.

Визнано за ОСОБА_3 , ідентифікаційни код платника податків - НОМЕР_1 ,право власності на:

- частину квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована відповідно до рішення про державну реєстрацію прав 15.08.2018 року на праві власності за ОСОБА_3 , індексний номер: 42593052 від 17.08.2018 року,

- частину машиномісця (гараж) АДРЕСА_2 , який зареєстрований відповідно до рішення про державну реєстрацію прав 04.11.2020 року на праві власності за ОСОБА_7 , індексний номер: 54951643 від 04.11.2020 року

У решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ідентифікаційни код платника податків - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційни код платника податків - НОМЕР_2 , 7 112 (сім тисяч сто дванадцять) грн. 60 (шістдесят) коп. - судового збору.

Представник позивача ОСОБА_4. в інтересах ОСОБА_2 , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 13.12.2023 року(а.с.130), звернулась до суду із заявою від 27.05.2024 року, яка передана судді 24.04.2025 року, про ухвалення додаткового рішення про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу за наслідком часткового задовлення позову 84,45%, що становить суму 18 110 грн. 30 коп. від понесених позивачем витрат в сумі 21 445 грн. 00 коп., й на підтвердження понесених витрат надано Договір № 26-06-1-Т про надання правової допомоги від 26.06.2023 року, Розрахунок-фактуру № 26-06-1-Т від 22.05.2024 року із визначенням найменування наданих послуг на загальну суму 21 445 грн. 00 коп., квитанцію № 26-06-1-Т від 22.05.2024 року про сплату ОСОБА_2 на користь адвоката ОСОБА_4. 21 445 грн. 00 коп.

Окрім того, представник позивача ОСОБА_5. в інтересах ОСОБА_2 , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 20.07.2023 року (а.с.77), звернувся до суду із заявою від 25.05.2024 року, яка передана судді 24.04.2025 року, про ухвалення додаткового рішення про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу за наслідком часткового задовлення позову 84,45%, що становить суму 26 555 грн. 30 коп. від понесених позивачем витрат в сумі 31 445 грн. 00 коп., й на підтвердження понесених витрат надано Договір № 20-07-1 про надання правової допомоги від 20.07.2023 року, Розрахунок-фактуру № 20-07-1 від 22.05.2024 року із визначенням найменування наданих послуг на загальну суму 31 445 грн. 00 коп., квитанцію № 20-07-1 від 22.05.2024 року про сплату ОСОБА_2 на користь адвоката ОСОБА_5. 31 445 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).

За результатами розгляду справи, відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України).

Окрім того відповідно до п. 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При вирішенні заяви про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на наслідки розгляду справи, суд враховує рішення Європейського суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації.

Так, Європейський суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначив підхід вислітлений у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95).

Хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Зважаючи на зазначені процесуальні норми, з урахуванням принципу співмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу до складності справи, яка розглядалась в порядку загального позовного провадження, належить до категорії складних справ із ціною позову - 2 296 607 грн. 92 коп., виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, вартісних показників надання юридичних послуг, що визначені Договорами про надання правової допомоги на суми: 21 445 грн.00 коп. та 31 445 грн. 00 коп., всього - 52 890 грн. 00 коп. (21 445 грн.00 коп. + 31 445 грн. 00 коп. = 52 890 грн. 00 коп.), враховуючи частку задоволених позовних вимог, визначену у рішенні - 75%, а не 84,45%, як зазначають заявники, вважає за необхідне вимоги заяв задовольнити частково за правилом п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК Українизгідно частки задоволених позовних вимог (75%), що становитьсуму 39 667 грн. 50 коп. від понесених витрат на правову допомогу (21 445 грн.00 коп. + 31 445 грн. 00 коп. = 52 890 грн. 00 коп.), визнавши розумним розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу у сумі 39 667 грн. 50 коп.

Так, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача, 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Суд вважає, що заявник має право на компенсацію понесених витрат в межах 39 667 грн. 50 коп., яким доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підставівищевикладеного, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, керуючись ст.141, ч.ч.1, 3 ст.246, ст.270 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_3 , ідентифікаційни код платника податків - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційни код платника податків - НОМЕР_2 , 39 667 (тридцять дев`ять тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 50 (п`ятдесят) коп. - понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст. 270 ЦПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Київського апеляційного суду.

СУДДЯ: