П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Миколаїв

справа №484/5370/24

провадження №22-ц/812/634/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О. М.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Первомайської міської ради Миколаївської області на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням суді Максютенко О. А. у приміщенні суду у м. Первомайську Миколаївської області, повне судове рішення складено цього ж дня, за позовом ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала до суду зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Позивачка вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її подруга ОСОБА_3 .

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зазначала, що вона фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки вони проживали разом з 2016 року по АДРЕСА_2 як одна сім`я. Позивач зазначала, що після погіршення стану здоров`я ОСОБА_3 вона допомагала у її лікуванні, доглядала за нею. ОСОБА_3 переїхала для постійного проживання у належний позивачу будинок, де і проживала до її смерті. За життя ОСОБА_3 неодноразово наголошувала на бажанні заповісти належне їй майно саме ОСОБА_1 . Однак, оскільки вона померла раптово, то не встигла цього зробити.

Також позивачка вказувала на те, що нею здійснювалося поховання ОСОБА_3 .

Посилаючись на викладене, позивач просила: 1) встановити факт її постійного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до моменту відкриття спадщини, а саме з 2016 року до моменту смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Первомайська міська рада Миколаївської області висловила заперечення у задоволенні позову.

Вона зазначила, що посилання позивачки на те, що вона проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю не підтверджені належними доказами. Також відповідач наголошував на тому, що звернення ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності на спадкове майно є передчасним, оскільки вона не зверталася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 із спадкодавицею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менш як п`ять років у період з 2016 року до дня відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою наданими доказами доведено факт проживання однією сім`єю з спадкодавцем не менш як п`ять років.

Враховуючи зазначене, а також відсутність інших спадкоємців, суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги позивачки про визнання за нею права власності на квартиру, яка належала ОСОБА_3 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, Первомайська міська рада Миколаївської області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи свою скаргу, апелянт зазначав, що позивач не довела належним доказами факт проживання однією сім`єю разом з ОСОБА_3 . Також відповідач зауважував на тому, що у суді першої інстанції було порушено порядок допиту свідків, оскільки позивач не вказувала їх у своєму позові і суд не вирішував у попередньому судовому засіданні питання про їх допит, а тому Первомайську міську раду було позбавлено можливості поставити їм питання. У зв`язку з цим їх пояснення не можуть бути взяті судом до уваги.

Крім того Первомайська міська рада Миколаївської області наполягала на тому, що позивач не зверталася до нотаріуса для оформлення спадкових прав, а тому подання нею зазначеного позову є передчасним.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Первомайську Миколаївської області померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №775), про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 01.12.2023.

За життя ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , що випливає зі змісту свідоцтва про право власності на житло від 02.09.1993 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.2006, виданого ОСОБА_3 після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Довідкою Квартального комітету №35 м. Первомайська Миколаївської області засвідчено, що по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 з 2016 року. Вони вели спільне господарство. ОСОБА_1 здійснювала догляд за ОСОБА_3 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поховання ОСОБА_3 ОСОБА_1 здійснила за власні кошти.

Факт поховання ОСОБА_3 за власні кошти ОСОБА_1 підтверджено також довідкою ритуального агентства «Ангел» від 23.08.2024.

За інформацією ОСББ «Первомайський господар» станом на 01.09.2024 відсутня заборгованість по внесках за утримання будинку та прибудинкової території по квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно з квитанціями у 2024 році та у січні 2025 року відбувалася сплата комунальних послуг за вказану вище квартиру.

За відомостями Першої та Другої Первомайських державних нотаріальних контор Миколаївської області спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , не заводилася. На підтвердження цього були надані інформаційні довідки зі Спадкового реєстру.

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_5 пояснювала, що вона проживає 60 років по сусідству з позивачкою. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 більш як п`ять років проживали разом. ОСОБА_5 зазначала, що ОСОБА_3 висловлювала бажання залишити своє майно ОСОБА_1 , однак раптово померла від інфаркту. Також свідок вказувала на те, що у ОСОБА_3 були доньки, але вони виїхали і зв`язок з ними було втрачено.

Свідок ОСОБА_6 пояснювала, що проживає по сусідству з ОСОБА_1 та знає її близько 40 років. Вона зазначала, що ОСОБА_3 після смерті чоловіка переїхала до будинку ОСОБА_1 та останні шість-сім років проживала з позивачкою постійно, оскільки їй з палицями було важко підійматися у належну їй квартиру на четвертому поверсі. Свідок вказувала, що позивачка та ОСОБА_3 разом купляли продукти харчування, вели спільне господарство. Про наявність у ОСОБА_3 родичів їй нічого не відомо.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі №5-рп/99 членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають і ведуть спільне господарство. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Отже для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Про проживання однією сім`єю можуть свідчити, у сукупності, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі №461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі №754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі №520/11160/18, від 08 серпня 2023 року у справі №752/13615/20-ц, від 25 вересня 2024 року у справі №645/4104/21.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі №531/295/19.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).

Звертаючись до суду у цій справі ОСОБА_1 зазначала, що вона з ОСОБА_3 не є кровними родичами, проте вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, брали участь у витратах, пов`язаних зі спільним проживанням, спільно харчувалися, а також вона опікувалася ОСОБА_3 , оскільки та хворіла.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю з померлою ОСОБА_3 не менш як п`ять років, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою наданими доказами доведено вказаний факт.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Суд першої інстанції у розглядуваній справі, задовольняючи вказану позовну вимогу, правильно оцінив надані сторонами докази в їх сукупності та врахувавши, що сім`ю можуть складати не лише кровні родичі чи особи, які перебувають між собою в зареєстрованому шлюбі встановив, що понад п`ять років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 і ОСОБА_3 проживали спільно в будинку АДРЕСА_2 ; мали спільний бюджет; вели спільне господарство; брали участь у витратах, пов`язаних із спільним проживанням; спільно харчувалися.

Допитані у судовому засіданні та попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань свідки (сусіди), підтвердили факт тривалого (більше п`яти років) проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 як одна сім`я.

Будь-яких інших підстав для довготривалого проживання ОСОБА_3 у будинку позивачки, окрім як притаманних сім`ї стосунків із власником будинку, судом не встановлено, а відповідач на наявність таких підстав не вказував та їх існування не доводив.

Зокрема не було встановлено факту укладення ОСОБА_3 договору найму житла чи внесення орендної плати за проживання у будинку тощо.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про доведеність позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю з померлою ОСОБА_3 не менш як п`ять років є переконливим і ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції порушив порядок допиту свідків, оскільки позивач не вказувала їх у своєму позові і суд не вирішував у попередньому судовому засіданні питання про їх допит, а тому Первомайську міську раду було позбавлено можливості поставити їм питання, колегія суддів вважає безпідставними.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказувала про те, що у судовому засіданні факт її проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю буде доводитися показаннями свідків.

Відповідач, реалізуючи свої процесуальні права, представника у судові засідання не направляв, просивши суд розглядати справу за відсутності його представника, врахувавши зміст відзиву на позовну заяву.

Отже, відповідачу було відомо, що позивач буде доводити свої позовні вимоги у тому числі і показаннями свідків. Ненаправлення відповідачем представника у судові засідання, у тому числі, коли здійснювався допит свідків, є його свідомим вибором.

Щодо визнання права власності на нерухоме майно

Ухвалюючи рішення про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що нею доведено факт сумісного проживання із спадкодавцем більш ніж п`ять років, а тому вона як спадкоємець четвертої черги має право на спадщину за законом.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Стаття 1296 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 не зверталася до нотаріуса із заявою про оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_3 , спадкова справа після її смерті не заводилася, нотаріус не відмовляв позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Враховуючи відсутність доказів наявності перепон для позивачки у оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання права власності за позивачкою на спадкове майно в судовому порядку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з вимогами статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Первомайської міської ради Миколаївської області підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскаржуване рішення суду в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 слід залишити без змін, оскільки воно в цій частині є законним та обґрунтованим.

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, частково скасував рішення суду першої інстанції, то наявні підстави для відшкодування позивачем відповідачу понесених ним судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у вигляді судового збору у сумі 1816,80 грн.

Керуючись ст.374-376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Первомайської міської ради Миколаївської області задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області про встановлення факту проживання однією сім`єю залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Первомайської міської ради Миколаївської області судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 1816,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 08 травня 2025 року.