Дата документу 12.05.2025
Справа № 501/5350/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 Чорноморський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Карпової Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чорноморського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник акціонерного товариства «Сенс Банк» (надалі АТ «Сенс Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №630688810 у розмірі 215186,14 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3227,79 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.07.2017 між ПАТ «Альфа-Банк» (нині АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 було укладено Оферту на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630688810.

Відповідно до умов Оферти: тип кредиту кредитування рахунку з відкриттям відновлювальної кредитної лінії; продукт «Максимум»; мета кредиту для особистих потреб (пункти 1, 3.3 Оферти).

У пункті 2 Оферти міститься пропозиція щодо відкриття поточного рахунку у національній валюті з електронним платіжним засобом, а також прохання випустити міжнародну платіжну картку MC DEBIT WORLD строком дії 3 роки з моменту її випуску.

Пункти 3.1., 3.2., 3.4. Оферти визначають умови надання кредитної лінії, а саме: ліміт кредитної лінії 200000 грн.; процентна ставка 39,99% річних при здійсненні торгових операцій та/або знятті готівкових коштів; тип процентної ставки фіксована; обов`язкове внесення мінімального щомісячного платежу в розмірі 7% від загальної суми заборгованості за кредитною лінією, але не менше ніж 50 грн.

Підписанням Оферти ОСОБА_1 підтвердив, що попередньо ознайомлений у письмовій формі з усією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, а також з інформацією, надання якої передбачене положеннями Закону України «Про споживче кредитування» та нормативно-правовими актами Національного банку України. Крім того, він підтвердив, що умови оферти є справедливими та вигідними для нього, не обмежують жодних його прав, визначених чинним законодавством, і повною мірою відображають його внутрішню волю (пункти 3.5, 8 Оферти) (а.с.4).

Того ж дня, ОСОБА_1 підписав анкетузаяву та паспорт споживчого кредиту (а.с.5-6).

З паспорта споживчого кредиту вбачається, що сторонами узгоджено максимальну суму кредиту - 200000 грн., строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору, процентна ставка встановлена в розмірі 39,59% (а.с.6).

Також, позивач зазначає, що ПАТ «Альфа-Банк» прийняло вищевказану пропозицію ОСОБА_1 шляхом підписання Акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах, запропонованих в оферті на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.4, зв.).

Отже, між сторонами було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

26.07.2017 року було підписано Договір про використання аналогу власноручного підпису клієнта для вчинення правочинів, до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк» відповідно до пункту 2 якого сторони досягли беззаперечної письмової згоди на використання в майбутньому власноручного підпису клієнта.

26 липня 2017 року між сторонами було акцептовано укладення договору про використання факсимільного відтворення аналогу власноручного підпису та відбитку печатки під час укладення договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток від 26.07.2017 року, а також договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток № 227.630688810.111 від 26.07.2017 року (а.с.78).

Звертає увагу, що у виписці по особовим рахункам за період з 26.07.2017 року по 17.07.2023 року відображається перелік операцій та зазначено відомості щодо надання кредитного ліміту на кредитну картку, користування кредитним лімітом, погашення боргу за користування кредитним лімітом (а.с.13-31).

12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

ОСОБА_1 не виконував зобов`язання за кредитним договором щодо внесення обов`язкових платежів згідно з встановленим графіком, унаслідок чого станом на 20.06.2023 року утворилася заборгованість у розмірі 210196,63 грн.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору Банк направив позичальнику вимогу про усунення порушень, у якій просив погасити заборгованість у розмірі 210196,63 грн. протягом 30 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги. Однак вказана вимога була проігнорована відповідачем, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Позивач АТ «Сенс Банк» та його представник про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, у судове засідання не з`явилися.

Відповідач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання не прибув, представника не направив.

У відзиві на позов відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що договір про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630688810, про укладення якого йдеться у позові, не міг бути укладений 06.06.2017 року, оскільки на той час відповідач проходив військову службу.

Посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, а також на приписи частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII, відповідач вказує на те, що умови кредитного договору, а також порядок їх погодження, який банк вважає належним, порушують принцип юридичної рівності сторін договору та покладають на споживача надмірний обов`язок самостійного з`ясування суті та наслідків положень кредитного договору.

Водночас відповідач не заперечує наявність у нього зобов`язань перед банком у частині повернення основної суми кредиту з урахуванням уже сплачених штрафних санкцій, проте вважає за можливе вирішити питання щодо остаточного врегулювання заборгованості після скасування або припинення дії воєнного стану в Україні (а.с.5258).

Суд, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Положеннями ч.1 ст.13, ч.2 ст.264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.1, 7 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з принципом juranovitcuria («суд знає закони»), неправильна юридична кваліфікація спірних правовідносин учасниками справи не звільняє суд від обов`язку застосовувати належні норми права.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зазначає, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення, проте це не означає необхідності відповідати на кожен аргумент сторін. Обсяг цього обов`язку залежить від характеру справи та національних правових традицій (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, рішення від 18.07.2006).

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій ЄСПЛ (Бендерський проти України, № 22750/02, § 42), судові рішення мають достатньо висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Ефективність судового захисту передбачає реальний розгляд аргументів сторін.

26.07.2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» (нині АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 було укладено Оферту на відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630688810 у рамках продукту «Максимум» для особистих потреб. Згідно з умовами Оферти: ліміт кредитної лінії становив 200000 грн., процентна ставка 39,99% річних (фіксована), мінімальний щомісячний платіж 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. Офертою також передбачалося відкриття поточного рахунку з міжнародною платіжною карткою MC DEBIT WORLD строком дії 3 роки. Підписавши Оферту, ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з усією необхідною інформацією відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» та нормативно-правових актів НБУ, а також визнав умови Оферти справедливими, вигідними для себе, такими, що не порушують його прав і відповідають його внутрішній волі (а.с.4).

26.07.2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву та паспорт споживчого кредиту, яким погодив максимальну суму кредиту 200000 грн., строк кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації, процентну ставку 39,59% річних (а.с.56).

ПАТ «Альфа-Банк» акцептувало зазначені умови, підписавши відповідний документ, що є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування (а.с.4, зв.).

Таким чином, між сторонами укладено договір про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

З виписки по особовим рахункам за період з 26.07.2017 по 17.07.2023 року вбачається здійснення операцій за кредитною карткою, зокрема надання та використання кредитного ліміту, а також погашення заборгованості (а.с.1331).

12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування на АТ «Сенс Банк».

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо сплати обов`язкових платежів утворилася заборгованість у розмірі 210196,63 грн. станом на 20.06.2023 року.

У зв`язку з цим Банк направив вимогу про усунення порушень з проханням погасити заборгованість у зазначеному розмірі протягом 30 календарних днів з моменту її отримання, однак вимога залишилася без реагування з боку відповідача (а.с.31).

З довідки від 10.05.2024 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 проходить військову службу в УСБУ в Одеській області (а.с.72).

Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, ч.1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом ст.599 ЦК України, виконання зобов`язання, проведеного належним чином, припиняє його.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VIII).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 26.07.2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» (нині АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 було укладено Оферту на відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630688810 у рамках продукту «Максимум» для особистих потреб. Згідно з умовами Оферти: ліміт кредитної лінії становив 200000 грн., процентна ставка 39,99% річних (фіксована), мінімальний щомісячний платіж 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн.

Офертою також передбачалося відкриття поточного рахунку з міжнародною платіжною карткою MC DEBIT WORLD строком дії 3 роки.

Підписавши Оферту, ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з усією необхідною інформацією відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» та нормативно-правових актів НБУ, а також визнав умови Оферти справедливими, вигідними для себе, такими, що не порушують його прав і відповідають його внутрішній волі (а.с.4).

З виписки по особовим рахункам за період з 26.07.2017 по 17.07.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 здійснював операції за кредитною карткою, зокрема, користувався кредитним лімітом, оплачував комунальні послуги, придбавав товари, здійснював погашення заборгованості (а.с.1331).

Таким чином, відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит на умовах строковості, зворотності та платності. Відповідно до умов кредитного договору, він зобов`язаний повернути отримані кредитні кошти, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII, до загальних витрат за споживчим кредитом, окрім суми кредиту та процентів, включаються також комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, зокрема за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Згідно з пунктом 10 частини 1 ст. 12 цього ж Закону, у кредитному договорі обов`язково має бути визначено порядок повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів (за наявності), із зазначенням кількості, розміру та періодичності платежів, що оформлюється графіком платежів (за винятком кредитування у формі кредитної лінії чи рахунку).

Таким чином, хоча закон і дозволяє встановлення комісій при укладенні договору споживчого кредитування, договір між ОСОБА_1 та банком не містить умов щодо нарахування комісії за розрахунково-касове обслуговування, тому вимоги кредитора щодо її стягнення є безпідставними.

Отже, з урахуванням відсутності у кредитному договорі умов щодо стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування, нарахування та списання такої комісії є безпідставним, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості підлягає зменшенню на 1 280 грн. та становить 213 906,14 грн.

Із матеріалів справи видно, що відповідач не надав власного розрахунку заборгованості, однак вважає, що погодження умов договору відбулося з порушенням принципу рівності сторін, оскільки покладає на споживача надмірний обов`язок самостійного з`ясування умов кредиту.

Таким чином, позовні вимоги АТ «Сенс Банк» підлягають частковому задоволенню, а заперечення відповідача з посиланням на приписи ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-XII є такими, що частково заслуговують на увагу. Відповідно, з відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №630688810 від 26.07.2017 року слід стягнути на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість у розмірі 213906,14 грн.

Доводи відповідача ОСОБА_1 щодо помилкового зазначення дати укладання кредитного договору 06.06.2023 року замість вірного 26.07.2017 року є необґрунтованими і не спростовують факту укладення 26.07.2017 року між позивачем та відповідачем угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Угода була укладена шляхом акцепту банком оферти ОСОБА_1 на укладання цієї угоди.

Доводи відповідача ОСОБА_1 щодо порушення принципу юридичної рівності сторін кредитного договору та покладення на споживача надмірного обов`язку самостійного з`ясування змісту та наслідків положень договору, із посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, та на статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII, не є обґрунтованими. Суд вже визнав безпідставним нарахування банком комісії за розрахунково-касове обслуговування, що є підтвердженням того, що деякі умови договору не були справедливими або правильними для споживача.

Проте, підписуючи Оферту на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630688810, відповідач підтвердив, що умови є справедливими, вигідними для нього та не обмежують його прав, що вказано в пунктах 3.5, 8 цієї оферти.

Постанова Великої Палати Верховного Суду, на яку посилається відповідач, стосується випадків, коли кредитний договір укладається без чітких умов щодо процентів, пені та інших санкцій, що може призвести до визнання договору неукладеним або недійсним. Однак, в даному випадку, кредитний договір, укладений між ОСОБА_1 та банком, містить чітко визначені умови, зокрема щодо процентів, пені та інших санкцій.

Доводи відповідача щодо можливості врегулювання заборгованості після скасування або припинення воєнного стану є безпідставними. Воєнний стан не є підставою для відстрочки виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 3208,60 грн. (3227,79 грн. х 213906,14 грн./215186,14 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» () заборгованість за кредитним договором №630688810 від 26.07.2017 у розмірі 213906,14 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» () судовий збір у розмірі 3208,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Чорноморський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя