РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 572/3202/24

Провадження № 22-ц/4815/533/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Андрошулік І. А.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 лютого 2025 року у складі судді Тарасюк А. М., постановлену в м. Дубровиця Рівненської області,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 грудня 2024 року по цивільній справі №572/3202/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями ч.3 ст.185 ЦПК України, яка передбачає, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, та обґрунтована тими обставинами справи, які вказують на те, що заявником ОСОБА_1 не було усунуто недоліки заяви про перегляд заочного рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 грудня 2024 року, у спосіб, визначений ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 січня 2025 року.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на те, що при вирішенні процесуального питання щодо прийняття заяви до розгляду судом першої інстанції помилково ототожнено поняття як «зазначення обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду» з питанням надання заявником доказів на доведення таких обставин, які надаються та відповідно оцінюються судом на стадії розгляду заяви по суті, а не під час прийняття заяви про перегляду заочного рішення. Наголошує, що оцінку поважності причин неявки в судове засідання та переконливості обґрунтованості заперечень проти позову суд надає в судовому засіданні виключно під час розгляду заяви в порядку ст. 287 ЦПК України, за результатами якого приймає відповідне рішення. Додає, що даному випадку суд першої інстанції вже на стадії прийняття заяви про перегляд заочного рішення фактично висловив свою оцінку щодо поважності (неповажності) причин неявки відповідача в судові засідання, що є недопустимим та таким, що позбавляє відповідача можливості здійснити розгляд заяви про перегляд заочного рішення. Доводить, що ним у заяві про перегляд заочного рішення були вказані причини неявки в судові засідання, а саме зазначено, що внаслідок військових подій, скрутного матеріального становища, він не проживає постійно за місцем реєстрації; у засідання 09.10.2024р. не зміг прийти до суду, оскільки не зміг відлучитися з місця роботи і вважав, що суду буде достатньо його письмових пояснень; про засідання 20.11.2024р. повістка не надсилалася; щодо засідання 05.12.2024р. повістка ним отримана, проте він не зміг прийти до суду, внаслідок того що не був у місті); щодо останнього судового засідання 12.12.2024р., коли винесено судове рішення, повістка надіслана судом 05.12.2024р. та надійшла йому вже після винесення судового рішення 17.12.2024 р., що підтверджується копією трекінгу відстеження поштової кореспонденції. Зазначає, що суд першої інстанції послався на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процесу безладний рух, однак розгляд місцевим судом справи за відсутності учасника процесу, прав та обов`язків якого вона стосується, і щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти направити справу для продовження розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з"явились, хоча про час та дату слухання справи були належним чином повідомлені, що стверджується поштовими повідомленнями про вручення їм повісток.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 грудня 2024 року по цивільній справі №572/3202/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 січня 2025 року вказану заяву про перегляд заочного рішення залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ч.ч. 2, 7 ст. 285 ЦПК України: у заяві про перегляд заочного рішення заявником не зазначені обставини, що свідчать про поважність причин його неявки в судові засідання та неповідомлення їх суду, а також не надано відповідних доказів.

Заява про перегляд заочного рішення, за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 285 ЦПК України, до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено:1) найменування суду, який ухвалив заочне рішення; 2) ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв`язку; 3) обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; 4) посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача;5) клопотання про перегляд заочного рішення; 6) перелік доданих до заяви матеріалів.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 285 ЦПК України, до заяви про перегляд заочного рішення додаються докази, на які посилається заявник.

На виконання ухвали Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 січня 2025 року заявник ОСОБА_1 31 січня 2025 року (вх. №671) надіслав заяву на виконання ухвали, зазначивши, що випадково дізнався про дану ухвалу з реєстру судових рішень 23 січня 2025 року. Посилався на п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» та зазначив, що судом помилково ототожнено поняття «зазначення обставин, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду» з питанням надання заявником доказів на доведення таких обставин, які надаються та відповідно оцінюються судом на стадії розгляду заяви по суті, а не під час прийняття заяви про перегляд заочного рішення. Вважає, що суд на стадії прийняття заяви про перегляд заочного рішення фактично висловлює свою оцінку щодо поважності (неповажності) причин неявки відповідача в судові засідання, що, на думку заявника, є недопустимим та таким, що позбавляє відповідача можливості здійснити розгляд заяви про перегляд заочного рішення.

Крім цього, у заяві заявник надав роз`яснення стосовно отримання ним повісток на призначені судові засідання у справі, зокрема, вказав, що на засідання 09.10.2024 у справі є відмітка про його інформування, проте він не зміг прийти до суду, бо не зміг відлучитися з роботи і вважав, що суду буде достатнього його письмових пояснень; на засідання 20.11.2024 повістка йому не надсилалася; на засідання 05.12.2024 повістка ним отримана, проте він не зміг прийти до суду тому, що не був на місці, а на останнє судове засідання 12.12.2024 повістка надійшла йому вже після засідання.

Як вбачається із ухвали суду першої інстанції про залишення заяви без руху, підставою залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без руху вказана норма п. 3 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, а не п. 4 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, про яку зазначає заявник у апеляційній скарзі.

Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинні бути зазначені обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.

Тобто, законодавцем чітко визначено, у якій формі та якого змісту має бути заява про перегляд заочного рішення, включаючи і вимогу до заявника надати докази поважності неявки в судове засідання.

Матеріали справи містять докази, які підтверджують належне повідомлення відповідача по справі про призначені по даній справі судові засідання: розписка, поштове повідомлення про вручення поштового відправлення та довідки про доставку судової повістки про виклик до суду у додаток viber. З огляду на це, покликання в апеляційній скарзі на неможливість прийти до суду, оскільки апелянт не зміг відлучитися з місця роботи і вважав, що суду буде достатньо його письмових пояснень, а також у зв`язку з перебуванням за межами міста я на поважність причини неявки в судові засідання апеляційним судом оцінюються як неспроможні аргументи для скасування оскаржуваної ухвали.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення права відповідача на доступ до суду спростовуються встановленими обставинами справи.

Так, доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 55 Конституції України, пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини слід розуміти здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ зазначив, що для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)).

Крім того, у розумінні пункту 1 ст. 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує на тому, що право на розгляд справи означає як право особи звернутися до суду, так і право на те, що її справа буде розглянута та вирішена судом.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до ст. 64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп).

У даному випадку повернення заяви про перегляд заочного рішення є обґрунтованим, оскільки така заява ОСОБА_1 не відповідала встановленим законом вимогам, з приводу чого йому і було надано строк для усунення недоліків цієї заяви, чим, зокрема, забезпечено його доступ до суду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, залишення судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення без руху, а в подальшому, після не усунення ним недоліків та невиконання вимог ухвали Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 січня 2025 року у визначений законом спосіб, не є порушенням права на справедливий судовий захист та жодним чином не перешкоджає ОСОБА_1 у доступі до правосуддя.

Оцінюючи встановлені обставини справи та доводи заяви про забезпечення позову, покликання апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що заявником не надано належних, достатніх і достовірних доказів безпідставності повернення судом першої інстанції його заяви про перегляд заочного рішення без розгляду.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що за положеннями ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, що, у свою чергу, свідчить про відсутність перешкод у доступі до правосуддя.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, які діяли на момент її винесення, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.