КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/9842/23 Головуючий у І інстанції - Майбоженко А.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/4333/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на навчання дітей, -

установив:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на навчання дітей.

В обґрунтування вимог позову зазначав, що він і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 лютого 2002 року по 26 червня 2019 року. Шлюб між ним було розірвано на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/11797/18, яким встановлено, що фактичні шлюбні відносини подружжя припинені з 17 серпня 2018 року.

Зазначав, що після припинення шлюбних відносин, ним за 2019-2020 роки за навчання доньки ОСОБА_3 в ТОВ «Київська Інтернаціональна Школа» було сплачено 507441,34 грн., а за навчання сина ОСОБА_4 , за цей же період, сплачено 1872740,40 грн., тобто загалом сплачено 2380181,74 грн.

Оскільки подружжя припинило шлюбні відносини з серпня 2018 року, то кошти, сплачені ним за навчання дітей у 2019 і 2020 роках не є спільним сумісними коштами подружжя, а є його особистими коштами, а тому враховуючи рівність обов`язку по утриманню дітей обома батьками просив стягнути з ОСОБА_2 половину сплачених коштів.

Просив суд, стягнути ОСОБА_2 на свою користь витрати на навчання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1190 090,87 грн., що складає частину сплачених ним коштів за 2019-2020 роки.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні зазначеного вище позову.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ним було надано суду першої інстанції достатньо доказів, які підтверджують факт сплати ним особистих грошових коштів за навчання дітей у 2019-2020 навчальному році в загальному розмірі 2380181,74 грн., а тому половину таких коштів має бути стягнуто з ОСОБА_2 .

Зазначає, що обставини сплати ним коштів за навчання дітей були встановлені судовим рішенням у справі №756/9882/19, що набрало законної сили, а тому не підлягали повторному доказуванню при розгляді даної справи, оскільки такі обставини є преюдиційними.

Вказує, що доводи відповідача, щодо його матеріального стану є суперечливими в залежності від предмету спору у тій чи іншій судовій справі за участю тих же сторін, а тому доводи відповідача на відсутність у нього фінансової можливості для сплати вартості навчання дітей у 2019 році не могли прийматися судом першої інстанції до уваги та були наявні підстави застосувати доктрину «заборони суперечливої поведінки».

Просив суд, скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Крім того, просив суд витребувати інформацію та документи в АТ «ОТП БАНК», АТ «Держаний ощадний банк України», ПАТ АТ «Укргазбанк» про сплату ним грошових коштів за навчання дійте у 2019 році.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка з`явилась в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 лютого 2002 року по 26 червня 2019 року. Шлюб між ним було розірвано на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/11797/18, яким встановлено, що фактичні шлюбні відносини подружжя припинені з 17 серпня 2018 року.

Сторони мають спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно Договору №3864-19 про надання освітніх послуг, що укладений 22 квітня 2019 року між ТОВ «Київська Інтернаціональна Школа» та батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , навчальний заклад надає освітні послуги для ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на академічний навчальний рік 2019-2020. Освітні послуги надаються на попередній платній основі, відповідно до умов і вартості, визначеної у Додатку №1 до Договору (п.4.1).

Додатком №1 до цього Договору, укладеного у ту саму дату і між тими самими сторонами, передбачено, що оплата освітніх послуг здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок навчального закладу у національній валюті України - гривні та є еквівалентною сумі, зазначеної у доларах США, а саме: за 1-й семестр вартість послуг становить 4300 доларів США, кінцева дата оплата до 23.08.2019; за 2-й семестр вартість послуг становить 3400 доларів США, кінцева дата оплата до 13.12.2019; за 3-й семестр вартість послуг становить 3400 доларів США, кінцева дата оплата до 27.03.2020.

Сума, що підлягає сплаті за освітні послуги визначається за офіційним курсом долара США, встановленим НБУ на момент сплати рахунку-фактури.

Рахунок-фактура підлягає оплаті батьками протягом трьох робочих банківських днів з дати його надання.

На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем подано суду: копію рахунку-фактури №3864-19 від 06 травня 2019 року на суму 11100 доларів США, виданий на ім`я ОСОБА_1 ; копію виписки, щодо оплат 14 серпня 2019 року у сумі 278508,02 грн., 16 серпня 2019 року - 614,32 грн., що підтверджується квитанціями ПАТ «Ощад Банк»; копію квитанції №75 від 13 серпня 2019 року ПАТ «Ощад Банк» про перерахування ОСОБА_1 через ОСОБА_11 на рахунок ТОВ «Київська Інтернаціональна Школа» грошових коштів у розмірі 278508,02 грн. з призначенням платежу - рах.№3864-19 від 06 травня 2019 року; копію квитанції АТ КБ «ПриватБанк» №0.0..1 від 15 серпня 2019 про сплату 614,32 грн. на рахунок ТОВ «Кьюесай гармоніус актівіті» з призначенням платежу: оплата згідно рахь200 від 14.08.2019 ОСОБА_1 ; копію виписки, щодо оплати готівкою 12 серпня 2019 року 228319 грн. - плати в основний фонд, що складало 9100 доларів США. Виписка видана на ім`я батька ОСОБА_1 .

Крім того, у 2019-2020 роках ОСОБА_4 навчався в Kent School, що визнавалось сторонами, а тому не підлягає доказуванню в силу положень ст.82 ЦПК України.

На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем подано суду: копію рахунку-фактура від 12 березня 2019 року, видану ОСОБА_1 , згідно якої вартість навчання, медичного страхування у зборів разом склала 70760 доларів США. Терміни внесення платежу за навчання: 13.03.2019 - 10614 доларів США, 20.06.2019 - 60146 доларів США; копію виписки по особовому рахунку за 15 березня 2019 року з банківського рахунку ОСОБА_1 , IBAN НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «Укргазбанк» згідно якої оплату за навчання сина проведено 15 березня 2019 року у розмірі 10614 доларів США; копію платіжного доручення в іноземній валюті №1, згідно якої 19 червня 2019 року ОСОБА_1 з рахунку в АТ «ОТП Банк» було перераховано на рахунок Kent School 60146 доларів США.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що докази, якими позивач обґрунтовує доводи, щодо здійснення оплати за навчання дітей не можуть братись судом до уваги, оскільки їх оригіналів суду не представлено.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно вимог частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із статтями 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч. 4 ст. 95 ЦПК України).

Натомість, в ч. 5 ст. 95 ЦПК України визначено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначати про наявність у нього або в іншої особи оригіналу письмового доказу.

За приписами ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Виходячи з вищевикладеного вбачається, що всі копії письмових доказів, надані стороною позивача, засвідчені представником позивача з посилання на те, що вони відповідають оригіналу. При цьому, як встановлено судом першої інстанції, оригіналів цих доказів на момент їх посвідчення представник позивача не мала, засвідчувала їх з аналогічних копій, які були надані у справі №756/9882/19.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не можуть братись до уваги докази, якими позивач обґрунтовує доводи, щодо здійснення оплати за навчання дітей, оскільки їх оригіналів суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги, про те, що обставини сплати ним коштів за навчання дітей були встановлені судовим рішенням у справі №756/9882/19, що набрало законної сили, а тому не підлягали повторному доказуванню при розгляді даної справи, оскільки такі обставини є преюдиційними, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці доводи не можуть підміняти обов`язку учасника справи подавати суду оригінали доказів або належним чином засвідчених їх копій і нівелювати право іншої сторони ставити під сумнів ці докази у випадку відсутності їх оригіналів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції було оглянуто матеріали цивільної справи №756/9882/19, які містять документи, на які позивач посилається як на преюдиційні при розгляді цієї справи, та зазначив, що справа №756/9882/19 містить аналогічні копії документів, щодо проведених позивачем оплат за навчання дітей, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що копії документів, на які посилається позивач, не можуть братись судом до уваги, оскільки їх оригіналів суду не представлено.

Таким чином, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 було здійснено витрати на навчання дітей за 2019-2020 роки матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду, повторюють доводи позовної заяви, відповіді на відзив та додаткових пояснень. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням недоведеності позовних вимог, ухвалено обґрунтоване рішення про відмову у їх задоволенні.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 просив суд долучити до матеріалів справи Виписку АТ «ОТП Банк» за 18 червня 2019 року.

Статтею 367 ЦПК України, визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що надана ОСОБА_1 апеляційному суду виписка судом першої інстанції прийнята не була, оскільки йому було відмовлено у клопотанні про повернення до стадії підготовчого провадження та долучення доказів.

Частинами 2, 4 ст. 83 ЦПК України унормовано, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За змістом ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Колегія суддів звертає увагу, що справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з серпня 2023 року, а отже у позивача, у випадку добросовісного користування своїмипроцесуальними правами, було достатньо часу для того, щоб подати всі докази у справі, проте він, користуючись своїми правами на власний розсуд, необхідних оригіналів доказів, в тому числі виписку АТ «ОТП Банк» за 18 червня 2019 року, протягом всього цього часу до суду не подав, з клопотанням про витребування доказів до суду не звертався, з огляду на що, суд вирішив спір за наявними матеріалами справи.

Натомість, процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді справи роз`яснювати необхідність вчинення певних процесуальних дій учасникам, оскільки це може призвести до порушення встановленого у ст. 6 ЦПК України принципу рівності перед законом і судом (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №443/1012/18 /провадження №61-6304св22/).

Таким чином, позивачем не надано суду апеляційної інстанції доказів неможливості подання виписки до суду першої інстанції, у визначені процесуальні строки, з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому вищевказана виписка не приймається апеляційним судом відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

За таких обставин, на підставі долучених до позову доказів, суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити обставини, на які послалась позивач у позові, у зв`язку з чим, вірно прийшов до висновку, що не вбачає правових підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в їх задоволенні слід відмовити.

Щодо заявленого ОСОБА_1 в апеляційній скарзі клопотання про витребування інформації та документів в АТ «ОТП БАНК», АТ «Держаний ощадний банк України», ПАТ АТ «Укргазбанк» про сплату ним грошових коштів за навчання дійте у 2019 році, токолегія суддів дійшла висновку, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як зазначалося вище, за змістом частин 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі №279/11692/15-ц зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».

Обмеження у можливості надання доказів до суду апеляційної інстанції переслідує не мету створення перешкод у поповненні доказової бази у справі, а, навпаки, має на меті забезпечення максимально повного подання доказів шляхом підвищення активності осіб, які беруть участь у справі, при її розгляді у суді першої інстанції та відповідальність за свої дії в процесі захисту права.

Проте зазначене слід відрізняти від випадків, коли в особи, яка надає нові докази до апеляційного суду, відсутня недобросовісність дій.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 надав повний перелік документів, які були наявні у нього та які, на його думку, підтверджували викладені в позовній заяві обставини, і на підставі вказаних доказів судом першої інстанції було ухвало рішення.

Клопотань про витребування зазначених вище доказів ОСОБА_1 , під час розгляду справи в суді першої інстанції, не заявляв.

Більше того, як вбачається з відповіді на відзив, ОСОБА_1 просив суд відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів, яке було заявлено нею у відзиві на позовну заяву.

Таким чином апеляційний суд за результатами розгляду вказаного клопотання дійшов висновку, що за відсутності поважних причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк підстави для прийняття нових доказів відсутні.

У клопотанні заявник не обґрунтував поважність причин неподання (неможливість подання) до суду першої інстанції доказів, які він просить витребувати.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, надавши належну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 травня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба