П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/1189/23

Провадження № 22-ц/4815/437/25

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Кушнір Н.В.

Час, дата і місце постановлення ухвали суду

(вступної та резолютивної частин):

о 09 год. 23 хв. 15 січня 2025 року в м. Рівне

Рівненської області

Повний текст судового рішення складено: 15 січня 2025 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Андрошулік І.А.

за участі: представника ОСОБА_1 адвоката Деменкової Євгенії Сергіївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Деменкової Євгенії Сергіївни на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 15 січня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Деменкова Є.С. подала заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Мотивуючи заяву, зазначала про те, що 15 березня 2023 року Рівненським районним судом Рівненської області видано судовий наказ, яким стягнуто з її довірителя на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 березня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Між тим, обов`язок боржника за вказаним судовим наказом відсутній повністю у зв`язку з його припиненням, оскільки дитина на даний час проживає з матір`ю, яка з серпня 2024 року утримує сина самостійно.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 15 січня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Приходячи до такого висновку, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання виконавчого документа - судового наказу №570/1189/23 таким, що не підлягає виконанню, з мотивів, на які посилається заявник, оскільки він набрав законної сили, а тому відповідно до вимог ст. 1291 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим до виконання. При цьому суд звернув увагу заявника на те, що законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення. Так, нормою ст. 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст.ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Тобто обставини, на які покликався адвокат Деменкова Є.С., підлягають доведенню при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів і не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів. На переконання суду, за ст. 432 ЦПК України дослідженню підлягають не обставини припинення обов`язку за судовим рішенням, а лише докази про припинення такого обов`язку. Крім того, за наявності відкритого виконавчого провадження та досягнення між боржником і стягувачем згоди про припинення зобов`язання за судовим наказом сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ (ч.2 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження").

На ухвалу суду представником ОСОБА_1 адвокатом Деменкової Є.С. подано апеляційну скаргу, де покликалась на її незаконність і необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про те, що факт припинення обов`язку ОСОБА_1 за судовим наказом від 15 березня 2023 року у справі № 570/1189/23 щодо сплати ОСОБА_2 аліментів на утримання сина у зв`язку із його проживанням та знаходженням на повному утриманні матері є безумовною підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Суд, на думку заявника, не врахував, що відповідно до ч.3 ст. 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає і відповідно до ч.1 ст. 170 ЦПК України судовий наказ про стягнення аліментів на дитину не підлягає скасуванню. При цьому передбачена ч.7 ст. 170 ЦПК України можливість звернення до суду виключно з позовом про зменшення розміру аліментів не відповідає дійсній меті і, тим паче, не досягає здійснення цілі звернення ОСОБА_1 . Тому обраний боржником спосіб захисту свої прав є найбільш ефективним.

Не погоджувалася із твердженням суду першої інстанції, що словосполучення "або з інших причин" в конструкції ч.2 ст. 432 ЦПК України стосується саме відсутності обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Стверджувала про те, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України не є виключним, адже передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

З викладених міркувань просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та визнати судовий наказ від 15 березня 2023 року, виданий Рівненським районним судом Рівненської області у справі № 570/1189/23, таким, що не підлягає виконанню.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано, хоча про таке право роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, 15 березня 2023 року Рівненським районним судом Рівненської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 березня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття; вирішене питання судового збору.

Судовий наказ набрав законної сили та був направлений на примусове виконання, яке здійснюється Бахмутським відділом виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (АСВП №72347903).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3244- від 11 вересня 2024 року ОСОБА_3 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3244- від 02 листопада 2022 року ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

09 жовтня 2024 року Дружківським міським судом Донецької області видано судовий наказ (справа №229/6913/24), яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 07 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Бахмутсього відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткаченка Д.Б. відкрито виконавче провадження №76407322 на підставі судового наказу №229/6913/24 від 09 жовтня 2024 року.

Згідно зі ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як правильно зазначав суд попереднього інстанції, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

- матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання,

- процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково за змістом ст. 432 ЦПК України не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, суд, вирішуючи справу даної категорії, досліджує обставини щодо стану виконання боржником свого обов`язку з погашення заборгованості.

При цьому наслідками визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п.5 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" є закінчення виконавчого провадження.

Підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник зазначає те, що дитина фактично проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, а тому у батька відсутнє суб`єктивне право вимоги стягнення аліментів.

Між тим, на переконання колегії суддів, боржник не навів у заяві доводів, які б стосувалися питань виконання судового рішення та виконавчого документа, урегульованих ст.432 ЦПК України, та у справі відсутні докази помилковості видачі виконавчого листа, невідповідності його змісту, формі, реквізитам такого документа, відсутності обов`язку боржника у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

До підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню) відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Так, у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до п.п. 4 і 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України (ч.ч. 7,8 ст. 170 ЦПК України).

Відповідно до ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Частиною восьмою ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні ч.2 ст. 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Правильність припинення стягнення аліментів за тих обставин, на які покликається заявник, шляхом ініціювання цивільно-правового спору із пред`явленням в порядку ст. 197 СК України позовних вимог, підтверджується усталеною судовою практикою, викладеною, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 596/826/21-ц, від 10 липня 2024 року в справі № 754/9262/22, від 14 серпня 2024 року в справі №760/4661/20, від 28 листопада 2024 року в справі №759/6806/23).

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного судового рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Деменкової Євгенії Сергіївни залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 15 січня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 29.04.2025

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С.Шимків