ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м.Суми

Справа №592/6372/24

Номер провадження 22-ц/816/520/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 липня 2024 року у складі судді Литовченка О.В., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з Головного управління ПФУ в Сумській області 7 000 грн 00 коп. моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/3613/22 від 05 вересня 2022 року його позов до Головного управління ПФУ в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Сумській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язано нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 480/3613/23 від 14 березня 2023 року рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 10 липня 2023 року постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2023 року скасовано, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року залишено без змін.

31 липня 2023 року за його заявою Сумським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист у справі № 480/3613/22.

У зв`язку із невиконанням вказаного рішення суду, 25 вересня 2023 року він звернувся із заявою про примусове виконання рішення суду до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Постановою державного виконавця Сторчак А.С. від 28 вересня 2023 року відкрито виконавчого провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа у справі № 480/3613/22 про нарахування та виплату ОСОБА_1 недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Проте, відповідач не виконує судове рішення. У зв`язку з тривалим невиконання відповідачем судового рішення він зазнав моральних страждань, які він оцінює у 7 000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Головне управління ПФУ у Сумській області подало апеляційну скаргу , в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У доводах апеляційної скарги вказує на те, що позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що діями управління йому була заподіяна моральна шкода у певному розмірі, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 сторонами не оспорюється, а тому апеляційним судом, відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в Сумській області та отримує пенсію за віком.

05 вересня 2022 року Сумським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі № 480/3613/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання в дії.

Зазначеним рішенням суду визнано протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Сумській області щодо ненарахування та невиплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду 14 березня 2023 року апеляційну скаргу Головного управління ПФУ в Сумській області задоволено. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 480/3613/22 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2023 року у справі № 480/3613/22 скасовано, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року залишено без змін.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28 вересня 2023 року відкрито виконавче провадження №72896900 про примусове виконання виконавчого листа № 480/3613/, виданого 31 липня 2023 року Сумським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління ПФУ в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком (а.с. 9).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20 жовтня 2023 року ВП №72896900 накладено штраф на користь держави у розмірі 5100 грн на боржника Головне управління ПФУ в Сумській області за невиконання боржником рішення суду без поважних причин (а.с. 8).

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в Сумської області на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 480/3613/22, щодо нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Сумській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судових рішень. У задоволенні інших вимог відмовлено.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06 листопада 2023 року ВП №72896900 накладено штраф на користь держави у розмірі 10200 грн на боржника Головне управління ПФУ в Сумській області за повторне невиконання боржником рішення суду (а.с.12).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вважає доведеним, що внаслідок порушення відповідачем пенсійних прав позивача, останньому завдано значних душевних страждань. Враховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, їх тривалості, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості суд вважав достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди стягнення на користь позивача становить у розмірі 5 000 грн.

Колегія суддів погоджуються з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі наведеної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно із якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №761/24143/19 від 10 лютого 2021 року.

Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованій у справі №197/1330/14-ц від 20 січня 2021 року, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Ураховуючи фактичні обставини справи, зокрема, наявність рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 480/3613/22, яким визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, та обставину фактичного невиконання рішення суду від 05 вересня 2022 року станом на час розгляду даної судової справи, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач має право на грошове відшкодування моральної шкоди.

При цьому апеляційний суд враховує особливості впливу на позивача подій тривалої неправомірної бездіяльності, змін у його житті пов`язаних з необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, а також засади розумності, виваженості та справедливості, та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення на користь позивача 5 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечать їх головним конституційним обов`язкам, відтак, викликає у позивача негативні емоції. Тоді як моральна шкода не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційнийсуд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов