Провадження №2/243/244/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Зубкова В.В.,

представник позивача Панченко А.С.,

представники відповідачів ОСОБА_1 , Чередниченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (після перейменування - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») звернулось до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 11 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту №362М-08, згідно якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 90000 грн. 00 коп., з кінцевим терміном його повернення 11 червня 2018 року. Згідно із договором у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_2 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Згідно Умов договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов договору.

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 11 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за своєчасне та повне виконання зобов`язань за кредитним договором у межах суми 90 000,00 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 01 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 224 204 грн. 26 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 89 529 грн. 97 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом 40 943 грн. 79 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 93 730 грн. 50 коп.

Просив стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості та сплачений судовий збір.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю, надавши аналогічні пояснення викладені в відповіді на відзив на позовну заяву та в заперечені на додаткові пояснення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надав до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав, не визнав, вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав що відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. за № 1669-7, згідно якого забороняється нарахування пені (штрафів) на основну суму заборгованості, яка випливає із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадян України, які проживають в населених пунктах, які відносяться до переліку населених пунктів, в яких проводилась антитерористична операція, затвердженому Кабінетом міністрів України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року був затверджений відповідний перелік населених пунктів, в якому зазначений і місто Бахмут і Бахмутський район Донецької області. Крім того, вважає, що до даних позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» можуть бути застосовані положення ЦК України про позовну давність. Вищезазначена позовна заява була подана позивачем до суду 04 грудня 2015 року, тобто через 7 років з моменту, коли у позивача виникло право звернутися до суду з даною позовною заявою. Так, останній платіж по даному кредитному зобов`язанню був внесений ним наприкінці 2008 року, що може бути підтверджено графіком погашення по даному кредитному договору. Згідно умов вищевказаного договору, він ОСОБА_2 зобов`язувався погашати платежі щомісячно шляхом внесення коштів щомісячно. Таким чином, право звернутися до суду з даними позовними вимогами у позивача виникло ще наприкінці 2008 року, коли ним було припинено внесення відповідних щомісячних платежів. Також слід зазначити, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.09.2010 року по справі № 2-8247-210 були частково задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та з нього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 362м-08 у розмірі 130401 грн. 93 коп., та в заклад ПАТ «ПриватБанк» були передані двокімнатна квартира загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого за № 2913417, станок для обробки гнучкої труби, інвентарний номер 1586, станок для поліровки труби, інвентарний номер 7596128, станок для поліровки труби № 8596129, зварювальний апарат «Аргон-15», інвентарний номер АР52/2003, (заставна вартість усього майна- 17950 грн.) в рахунок погашення кредитного договору №362М-08 від 11.06.2008 року в сумі 130401,93 грн. Даним рішенням суду звернено стягнення на вищезазначену двокімнатну квартиру та на станки. Також з нього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуті на користь позивача судові витрати. Крім того, додатковим рішення Слов`янського міськрайонного суду від 27.12.2010 року було стягнуто з нього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 362М-08 11 червня 2008 року в сумі 130401,93 грн., звернене стягнення на вищевказану двокімнатну квартиру, яка належить йому ОСОБА_2 на праві власності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № 4906 від 11 червня 2008 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою стороною покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, вищезазначені станки. Також позивачем був пропущений строк, встановлений законом для звернення до відділу державної виконавчої служби з виконавчим листом, який був виданий на підставі вищезазначеного заочного рішення суду від 23.12.2015 року.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надав до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав, вважає, що в позові слід відмовити посилаючись на аналогічні заперечення наданих відповідачем ОСОБА_2 . Крім того, зазначив, що згідно приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, яка мала місце на день укладання договору поруки між ним ОСОБА_3 та позивачем, а також на день подання ПАТ КБ «ПриватБанк» даного позову про стягнення з нього та з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя одного року з дня укладання договору поруки. Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (буд-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування об`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладання договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Вказана правова позиція викладена в Постановах ВСУ від 17.03.2014 у справі № 6-53ЦС14 та від 06.09.2017 року у справі № 6-623цс17. Вважає, що з урахуванням вищевказаних обставин договір поруки, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає припиненню, а він можу бути виключений із числа відповідачів по даній справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Чередниченко Ю.В., в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, надав аналогічні пояснення викладені відповідачем в відзиві на позовну заяву, наполягав на застосуванні строків позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Берзінь С.Л.,, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, надав аналогічні пояснення викладені в додаткових поясненнях, підтримав доводи надані відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду відповіді на відзиви відповідачів, в яких зазначив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 11.06.2008 р. уклали кредитний договір 362М-08. Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 90000,00 грн. на термін до 11.06.2018 р., а відповідач ОСОБА_2 повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 90000,00 грн. В порушення умов кредитного Договору, а також ст. ст. 509,526,1054 ЦК України, відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитним у встановленому Договором порядку та строки. Матеріально-правові вимоги за справами 2-8247-2010 та 243/11613/15-ц є нетотожними, заборгованість відмінна від тієї, що була заявлена у справі 2/8247-2010. Предметом позову за даною справою є стягнення заборгованості за договором № 362М-08 від 11.06.2008 р. у розмірі 224204,26 грн. станом на 01.10.2015 року- тобто за інший період виникнення такої заборгованості. Крім того, предметом позову за справою 2-8247-2010 було стягнення заборгованості та звернення стягнення. Отже, предметом спору за вказаними справами є різними, а застосування ст. 255 ЦПК України у даному випадку є безпідставними. Кошти від реалізації предмету застави (іпотеки) направлено на погашення заборгованості, що підтверджується випискою по кредитному рахунку № НОМЕР_1 . Коштів від реалізації предмету застави виявилося недостатньо для погашення заборгованості в повному розмірі. Отже, зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягає судовому захисту. На даний час відповідач належним чином свої зобов`язання за Договором не виконав, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо проживання відповідача на території зони АТО зазначив, що при подачі позову до суду у Банку була відсутня достовірна інформація про адресу за якою на час проведення антитерористичної операції проживав відповідач. Таким чином, Банк не маючи доступу до інформації про місце перебування, проживання Боржника станом на 14 квітня 2014 р. фактично не мав підтверджуючих документів для прийняття рішення про зупинення нарахувань. На сьогоднішній день Боржник до Банку з метою списання штрафних санкції не звертався, хоча Банком, і налаштовано прийняття таких заяв як через відділення Банку та і шляхом подачі заяви через сайт Банку. Просять задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі, після отримання достовірної інформації про адресу реєстрації, проживання/перебування Боржника, Банком буде виконано вимоги передбаченої ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Щодо строків позовної давності зазначено, що згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 11.06.2018 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 30.11.2015 року, тобто до спливу строку позовної давності. У зв`язку з чим, обставини на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Також підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває. У зв`язку з чим, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

01.04.2025 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Берзінь С.Л. надав до суду додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що позивач (АТ КБ «ПриватБанк») скористався своїм правом на стягнення по кредитному договору № 362М-08, про що свідчать рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.09.2010 у справі № 2-8247-2010, яке набрало законної сили 07.10.2010, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 362М-08 від 11 червня 2008 року та звернення стягнення задоволено частково; додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.12.2010 у справі № 2-8247-2010 заяву позивача АТ КБ «ПриватБанк» про винесення додаткового рішення задоволено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 362М-08 від 11 червня 2008 року в сумі 130401,93 грн. звернуто стягнення. Однак, у 2015 році позивач, не зважаючи на наявні рішення суду, які набрали законної сили, безпідставно знову звернувся до суду із даним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за тим же самим кредитним договором № 362М-08. Предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» виступає заборгованість по одному й тому самому кредитному договору № 362М-08 із сумою боргу по тілу кредиту на однакову суму 89 529,97 грн., що і в судовій справі № 2-8247- 2010. Різниця між загальними сумами стягнення по рішенням викликала лише часовим проміжком (біля 5 років), протягом якого утворилася максимальна сума пені та заборгованості по процентам. Отже, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» (позивач) двічі звернувся до суду з одним й тим самим предметом спору (кредитний договір № 362М-08) та до одних й тих самих відповідачів ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), то необхідно закрити провадження у відповідній частині, що стосується заборгованості за кредитом в сумі 89 529 грн. 97 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 34 843 грн. 95 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 6 028 грн. 01 коп., а в іншій частині відмовити з нижчевказаних підстав. Щодо порушення позивачем вимог про строк поруки для звернення до суду із позовом до співвідповідача ОСОБА_3 . Для забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 362М-08 позивачем було укладено договір поруки, поручителем у якому є ОСОБА_3 та згідно з яким ОСОБА_4 (боржник по кредиту) та поручитель ( ОСОБА_3 ) несуть солідарну відповідальність як солідарні боржники. Враховуючи, що кредитний договір № 362М-08 та договір поруки на його забезпечення були укладені у 2008 році, то Позивач (АТ КБ «ПриватБанк») не мав права у 2015 році пред`являти позовні вимоги до ОСОБА_3 , оскільки порука станом на день подання позову вже була припинена згідно з вимогами ст. 559 ЦК України. Аналогічна правова позиція у справі № за участю АТ КБ «ПриватБанк» викладена у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-1451цс16. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 11 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Позивач звернувся до поручителя ОСОБА_3 з пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому є підстави для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Таким чином, єдиним належним відповідачем у справі № 243/11613/15-ц є виключно ОСОБА_2 . А тому необхідно відмовити позивачу у стягненні з ОСОБА_3 як із солідарного боржника у повному обсязі. Враховуючи наведене, вимоги позивача у справі № 243/11613/15-ц, викладені у позовній заяві, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки він двічі звернувся до суду з одним й тим самим предметом спору за наявності рішення суду, яке набрало законної сили (рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.09.2010 у справі № 2-8247-2010), а також у зв`язку із припиненням строку поруки станом на день звернення до суду із позовом. У зв`язку з чим, просить суд закрити провадження у справі № 243/11613/15-ц в частині позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 89529,97 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 34843,95 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 6028,01 грн. В іншій частині відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 362М-08 з ОСОБА_3 у повному обсязі.

01.05.2025 року представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду заперечення на додаткові пояснення, в яких зазначив, що доводи щодо порушення позивачем заборони двічі звертатися до суду з одним й тим самим предметом спору при наявності рішення суду, що набрало законної сили є безпідставними, оскільки відповідно до Постанови ВСУ України від 22.05.2019 по справі № 640/7778/18, суд пояснив питання тотожності позовів «...позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.» Матеріально-правові вимоги за справами 2-8247-2010 та 243/11613/15-ц є нетотожними, заборгованість відмінна від тієї, що була заявлена у справі 2-8247-2010. Предметом позову за даною справою є стягнення заборгованості за договором № 362М-08 від 11.06.2008 у розмірі 224204.26 грн. станом на 01.10.2015 року тобто за інший період виникнення такої заборгованості. Крім того, предметом позову за справою 2-8247-2010 було стягнення заборгованості та звернення стягнення. Враховуючи вказані вище обставини стосовно того, що предмети спору за вказаними справами є різними, відтак застосування положень ст. 255 ЦПК України у даному випадку є безпідставним. Кошти від реалізації предмету застави (іпотеки) направлено на погашення заборгованості, що підтверджується випискою по кредитному рахунку № НОМЕР_1 . Згідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 24 Закону України Про заставу у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України. Коштів від реалізації предмету застави виявилося недостатньо для погашення заборгованості в повному розмірі. Отже, зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягає судовому захисту. На даний час, Відповідач належним чином свої зобов`язання за Договором не виконав, а тому позовні вимоги Банку є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. Стосовно доводів представника відповідача щодо порушення позивачем вимог про строк поруки для звернення до суду із позовом до співвідповідача ОСОБА_3 . При укладенні Кредитного договору та відповідно договору Поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами так і прийняті ними як обов`язкові умови договору. Згідно умов кредитного договору №362М-088 строк виконання зобов`язань спливає 11.06.2018. Згідно з п. 11 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Крім того, відповідно до п. 12 договору поруки, сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 5 (п`яти) років. Тобто, строк пред`явлення вимог згідно до умов договору поруки встановлений до 11.06.2023. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 30.11.2015. У зв`язку з цим, обставини, на які представник відповідача посилається в додаткових поясненнях щодо порушення позивачем вимог про строк поруки для звернення до суду із позовом до співвідповідача ОСОБА_3 не відповідають дійсності. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. У зв`язку з чим, просить позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Щодо клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Берзінь С.Л. про закриття провадження по справі в частині позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 89529,97 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 34843,95 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 6028,01 грн., суд встанови наступне.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами

Так, згідно із постановою Верховного Суду у справі № 922/404/19 від 09.07.2020, зроблено висновок: «позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. При цьому під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.»

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 640/7778/18, зазначено, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Судом встановлено, що підстави позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в цивільній справі №2-8247-2010 відрізняються від підстав позову АТ КБ «ПриватБанк» в цивільній справі №243/11613/15-ц, що розглядається судом.

Отже, у справах ті ж самі сторони, АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , однак позови подано з різних підстав, у справі №2-8247-2010 підставою є стягнення заборгованості за порушення зобов`язань встановлених умовами кредитного договору станом на 16 червня.2010 р., а у справі № 243/11613/15-ц підставою є стягнення заборгованості за порушення зобов`язань встановлених умовами кредитного договору станом на 01 жовтня 2015, предмети позовів не є тотожними.

Враховуючи вищевикладене та те, що предмет спору існує і є відмінним від предмета позову у попередній цивільній справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача та закриття провадження в справі.

Суд, розглянувши подані учасниками справи документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 11 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було уклало кредитний договір №362М-08, згідно якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 90000 грн. 00 коп., на термін до 11 червня 2018 року. Згідно із договором у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_2 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Згідно Умов договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов договору.

АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки від 11.06.2008 року, згідно якого останній поручився за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 11 червня 2008 року № 362М-08, згідно якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Відповідно до пункту 12 зазначеного договору порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Також судом встановлено, що рішенням Слов`янським міськрайонним судом Донецької області від 27 вересня 2010 року у справі № 2-8247-2010 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення, задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 130401,93 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 89 529 грн. 97 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 34 843 грн. 95 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 6 028 грн. 01 коп. Передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк»: - двокімнатну квартиру загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 23.05.2008 року Панченко А.В., приватним нотаріусом Першої Слов`янської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі правочину 2913417; - станок для обробки гнучкої труби, інв. 1586, станок для поліровки труби, інв. № 8596128; станок для поліровки труби, інв. № 8596129; зварювальний апарат Аргон-15, інв. № АР52/2003 (заставна вартість усього майна 17950 грн.). В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 362М-08 від 11 червня 2008 року в сумі 130401,93 грн. звернуто стягнення на: - двокімнатну квартиру загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 23.05.2008 року Панченко А.В., приватним нотаріусом Першої Слов`янської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі правочину 2913417; - станок для обробки гнучкої труби, інв. 1586, станок для поліровки труби, інв. № 8596128; станок для поліровки труби, інв. № 8596129; зварювальний апарат Аргон-15, інв. № АР52/2003 (заставна вартість усього майна 17950 грн.). Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1304,02 грн. та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. В частині позовних вимоги про виселення із зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України відмовлено.

Згідно додатково рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.12.2010 у справі № 2-8247-2010 заяву АТ КБ «ПриватБанк» про винесення додаткового рішення задоволено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 362М-08 від 11 червня 2008 року в сумі 130401,93 грн. звернуто стягнення на: - двокімнатну квартиру загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 23.05.2008 року Панченко А.В., приватним нотаріусом Першої Слов`янської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі правочину 2913417, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки № 4906 від 11 червня 2008 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладенням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отримання витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ « ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; - станок для обробки гнучкої труби, інв. 1586, станок для поліровки труби, інв. № 8596128; станок для поліровки труби, інв. № 8596129; зварювальний апарат Аргон-15, інв. № АР52/2003 (заставна вартість усього майна 17950 грн.), шляхом продажу вказаних предметів застави (на підставі договору застави б/н від 11 червня 2008 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладенням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отримання витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № 362М-08 від 11.06.2008 року, відповідач ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору, і станом на 23 квітня 2024 року має прострочену заборгованість на загальну суму 188480 грн. 28 коп., яка складається із:

- заборгованості за кредитом 89 529 грн. 97 коп.;

- заборгованості по процентам за користування кредитом 40 943 грн. 79 коп.;

- пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 45000 грн. 00 коп.;

-додаткові витрати банку, пов`язані з виконанням кредитного договору 13006 грн.52 коп.

Згідно виписки з 11.06.2008 року по 16.01.2021 року по рахунку ОСОБА_2 , 19.03.2014 року реалізовано майно на суму 80000,00 грн., яка була зарахована на погашення заборгованості по кредитному договору № 362М-08 від 11.06.2008 р.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1ст. 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.09.2010 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та звернення стягнення до відповідачів по кредитному договору 362М-08 від 11.06.2008 року, що свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.

Таким чином, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відтак, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості та звернення стягнення позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів та неустойки.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Отже нарахування процентів за користування кредитом та неустойки після закінчення строку дії договору, зміненого банком в односторонньому порядку, суперечить вимогам закону.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, де вказано, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи уразі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження№ 14-10цс18).

Відповідачем ОСОБА_2 та його представником було заявлено про застосування строків позовної давності.

Згідно п.1.3 кредитного договору № 362М-08 від 11.06.2008 року, строк повернення кредиту, відсотків та винагороди згідно Графіку погашення кредиту, процентів і винагороди, не пізніше 11.06.2018 року.

Згідно із п.6.7 укладеного кредитного договору № 362М-08 від 11.06.2008 року сторони договору визначили, що строки позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів встановлюється тривалістю 3 роки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно із ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Матеріалами справи встановлено, що позичальник ОСОБА_2 неналежно виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість.

Однак, як уже встановлено судом, 27.09.2010 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у справі №2-8247-2010 було винесено рішення про стягнення заборгованості з відповідачів, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 362М-08 від 11.06.2008 р. звернуто стягнення на заставне майно, яке набрало законної сили 08.10.2010 року. Таким чином, кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04.07.2018 року №310/11534/13-ц зазначено, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що Банк, достроково звернувшись до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості та звернення стягнення за кредитним договором № № 362М-08 від 11.06.2008 року, змінив строк виконання кредитного договору з 11.06.2018 року на 08.10.2010 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. ст. 12, 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Судом встановлено, що Банк не міг не знати про порушення свого права на отримання від відповідачів заборгованості за кредитним договором, а саме від 08.10.2010 року - дати набрання законної сили рішенням у справі №2-8247-2010, що свідчить про пропуск Банком строку позовної давності при зверненні до суду 04.12.2015 року із даним позовом про стягнення заборгованості, тобто з пропуском встановленого договором трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо вимог позивача до поручителя ОСОБА_3 суд встановив наступне.

Згідно з частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

У силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 487/4327/16-ц (провадження № 61-1214св22) вказано, що: «відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. З огляду на зміст другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12). Отже, в разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя необхідно обраховувати з моменту настання строку дострокового повернення кредиту. Оскільки у цій справі строк дострокового повернення кредиту настав 10 листопада 2010 року, а банк звернувся до суду у серпні 2016 року, то порука ОСОБА_2 за договором поруки є припиненою, а отже, немає правових підстав для задоволення позовних вимог, пред`явлених банком до поручителя. З огляду на викладене, саме з вищенаведених підстав у задоволенні позову банку необхідно було відмовити».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2024 року у справі № 209/3622/21 (провадження № 61-2635св24).

Згідно укладеного позивачем та відповідачем договору поруки, ОСОБА_3 поручився за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором.

Як встановлено судом, відповідно до пункту 12 договору поруки порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Тобто сторони встановили строк дії поруки.

Проте, згідно рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 27.09.2010 року (набрало законної сили 08.10.2010 року), яким стягнуто всю заборгованість за кредитом та звернено стягнення на заставне майно, позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання.

Отже, в разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя необхідно обраховувати з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.

Оскільки, як встановлено у справі строк дострокового повернення кредиту настав у жовтні 2010 року, а банк звернувся до суду у грудні 2015 року, то порука ОСОБА_3 за договором поруки є припиненою, у зв`язку з чим позовні вимоги до ОСОБА_3 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати у зазначеній цивільній справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду в сумі 3363,06 грн. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідачів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 61, 88 ч. 1, 130, 174, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, ст. ст. 256,259,261,267, 526, 530, 543, 551,553,554, 559, 610, 611, 612, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 06.05.2025 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко