Справа № 1309/9120/12 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/365/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю представника ЗМУМЮ Матолича А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 07 січня 2025 року в складі судді Боровкова Д.О. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича, державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича (заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради),-

встановив:

У грудні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії/бездіяльність заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича, державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича (заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради), просив визнати неправомірною бездіяльність Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології та розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах ВП №70201785, визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Р.В. щодо не вжиття заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології в межах ВП № 70201785, зобов`язати заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Р.В. забезпечити передачу виконавчого провадження до вказаного Управління; забезпечити об`єднання всіх виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження; забезпечити утворення виконавчої групи з виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12; забезпечити долучення спеціаліста від дитячої психології, винести окрему ухвалу, в якій звернути увагу, що комплекс дій суб`єктів владних повноважень у справі № 1309/9120/12 може де-факто не відповідати вимогам статті 51 Конституції України.

Вимоги обгрунтовані тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка.

Вказане судове рішення знаходилося на виконанні у різних виконавчих службах м. Львова. У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» (заява № 12962/19) Європейський суд з прав людини зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником.

Також, 08 березня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339 св 22) зобов`язав Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком.

Разом з цим, суб`єкти оскарження ігнорують вказані судові рішення, у зв`язку з чим, просив скаргу задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 07 січня 2025 рокускаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича, державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича (заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради) задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича щодо нерозгляду заяв ОСОБА_1 від 10 грудня 2024 року № 11, від 17 грудня 2024 року № 12 та від 21 грудня 2024 року № 12, у виконавчому проваджені № 70201785.

Зобов`язано заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича розглянути заяви ОСОБА_1 від 10 грудня 2024 року № 11, від 17 грудня 2024 року № 12, від 21 грудня 2024 року № 12 та надати відповідь на вказані заяви.

В решті вимог скарги відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив Шевченківський ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки судом неправильно і не у повному обсязі досліджено докази та порушено норми матеріального та процесуального права, тому ухвала підлягає скасуванню.

Покликаючись на норми Закону України «Про звернення громадян», звертає увагу, на термін розгляду звернення та, що загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

При цьому, 19.12.2024 відбулася масштабна зовнішня кібератака на території України, внаслідок чого тимчасово призупинено роботу державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, у тому числі, автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру боржників, про що державним виконавцем повідомлено ОСОБА_1 письмово у відповідь на заяву № 12 від 21.12.2024 та уточнено, що усі дії будуть здійснені після відновлення доступу до реєстру.

Таким чином, державний виконавець Шевченківського ВДВС Мельник Ю.Р. діяв у межах та на підставі ЗУ «Про виконавче провадження» та ЗУ «Про звернення громадян».

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 січня 2025 рокута прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати стягнути з позивача.

В судовому засіданні 08 квітня 2025 року заявник ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, надав пояснення на обґрунтування доводів заперечення апеляційної скарги.

В судове засідання 29 квітня 2025 року заявник ОСОБА_1 на прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, на підставі направлених ним письмових пояснень від 24.04.2025.

Представник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Матолич А.М. в судових засіданнях апеляційну скаргу підтримав, надав пояснення на обгрунтування підтримки доводів скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у 2024 році неодноразово звертався до суду із скаргами на дії/бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб виконавчої служби.

Зокрема, судовими рішеннями, які знаходяться у законній силі, вже визнано бездіяльність державного виконавця щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології, розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконання рішення суду у ВП №70201785 та виконання судового рішення в межах ВП №70201785 у розумні строки в цілому, зобов`язано державного виконавця усунути вказані порушення із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження, а також зобов`язано органи державної виконавчої служби негайно вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.

Зі змісту даної скарги слідує, що ОСОБА_1 фактично вдруге звертається до суду з аналогічними вимогами, а саме зобов`язати посадових осіб державної виконавчої служби вжити заходи із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології та вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12, однак суд вказав, що не вбачає правових підстав вдруге зобов`язувати державного виконавця та інших осіб виконавчої служби вчиняти вищевказані дії, оскільки відповідні судові рішення після набрання ними законної сили мають в обов`язковому порядку бути виконані всіма посадовими особами державної виконавчої служби.

Щодо вимог про зобов`язання заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Р.В. та інших посадових осіб вчинити дії щодо передачі виконавчого провадження з примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 до Управління, об`єднати всі виконавчі провадження в одне зведене провадження, забезпечити утворення виконавчої групи, то суд прийшов висновку, що повноваження начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо передачі виконавчого листа № 1309/9120/12 іншому органу державної виконавчої служби, об`єднання виконавчих проваджень в зведене провадження, створення виконавчої групи за своєю правовою природою є дискреційними, тому вищевказана вимога про зобов`язання передати виконавче провадження, об`єднання виконавчих проваджень, створення виконавчої групи задоволенню не підлягає, оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у грудні 2024 року заявник у межах виконавчого провадження №70201785 подав на адресу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Шевченківського ВДВС у м. Львові три заяви, а саме: заяву від 10 грудня 2024 року № 11 щодо передачі вказаного виконавчого провадження на розгляд Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; заяву від 17 грудня 2024 року № 12 щодо об`єднання виконавчих проваджень в зведене провадження та створення виконавчої групи та заяву від 21 грудня 2024 року № 12 щодо об`єднання виконавчих проваджень та створення виконавчої групи, які виконавець зобов`язаний був розглянути, однак будь-яких конкретних правових доказів про дотримання та виконання державним виконавцем вимог пункту 3 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» суду не надано, тому вимоги скарги задоволено частково та визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Р.В. та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю.Р. щодо нерозгляду заяв ОСОБА_1 від 10 грудня 2024 року № 11, від 17 грудня 2024 року № 12 та від 21 грудня 2024 року № 12, у виконавчому проваджені № 70201785, зобов`язано вказаних суб`єктів розглянути зазначені заяви та надати відповідь на них.

Щодо вимоги скарги про постановлення судом окремої ухали, то суд зазначив, що 12 червня 2024 року судом вже була постановлена окрема ухвала, в якій звернуто увагу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на необхідність обов`язкового виконання постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року в справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339св22) в частині вжиття заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 про контакт дитини з батьком, яка оскаржена в апеляційному порядку, тому суд не вбачав підстав для повторного постановлення окремої ухвали.

Зважаючи на те, що ухвалу суду першої інстанції, якою вимоги скарги ОСОБА_1 задоволено частково, оскаржує лише Шевченківський ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та виключно в частині задоволених вимог скарги, колегія суддів, слідуючи принципу диспозитивності, законність оскаржуваної ухвали в іншій частині не перевіряє.

Перевіряючи законність ухвали в оскаржуваній частині, колегія суддів враховує таке.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.

Постановою ВП № 64347922 від 02 лютого 2021 року старшим державним виконавцем Личаківського ВДВС у м. Львові відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1309/9120/12.

Постановою виконуючого обов`язки заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 10 лютого 2021 року № 3 та постановою від 16 лютого 2021 року державного виконавця Личаківського ВДВС у м. Львові ВП № 64347922 передано на виконання до Сихівського ВДВС у м. Львові.

З 03 листопада 2022 року вищевказаний виконавчий лист № 1309/9120/12 перебуває на виконані у Шевченківському ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ, що підтверджується постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ Мельника Ю.Р. (виконавче провадження № 70201785) (а.с. 12).

Таким чином, на примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває ВП № 70201785 з виконання виконавчого листа № 1309/9120/12 про контакт батька з дитиною.

Колегія суддів виходить з того, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Адекватність вжитих заходів має оцінюватись оперативністю їхнього виконання, оскільки плин часу може мати непоправні наслідки для відносин між дитиною та тим із батьків, хто з нею не проживає; не можна виключати застосування санкцій у випадку неправомірної поведінки того з батьків, з яким проживають діти (див. рішення у справах «Пріцция проти Угорщини», заява № 20255/12, пункти 36 та 37, від 11 червня 2013 року, з подальшими посиланнями; а також «Феррарі проти Румунії», заява № 1714/10, пункт 49, від 28 квітня 2015 року).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Звертаючись із скаргою на дії державного виконавця у даному провадженні ОСОБА_1 , як стягувач у виконавчому провадженні, свої доводи фактично зводить до того, що судові рішення у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339 св 22) про контакт дитини з батьком, ігноруються, заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання такого не розроблені. Звертає увагу на тривалість розгляду справ та кількість поданих заяв відповідних суб`єктам та скарг на їх дії та бездіяльність.

Задовольняючи частково скаргу заявника ОСОБА_1 суд першої інстанції звернув увагу, що у грудні 2024 року заявник у межах виконавчого провадження №70201785 подав на адресу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Шевченківського ВДВС у м. Львові три заяви, а саме: заяву від 10 грудня 2024 року № 11 щодо передачі вказаного виконавчого провадження на розгляд Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; заяву від 17 грудня 2024 року № 12 щодо об`єднання виконавчих проваджень в зведене провадження та створення виконавчої групи та заяву від 21 грудня 2024 року № 12 щодо об`єднання виконавчих проваджень та створення виконавчої групи, які виконавець зобов`язаний був розглянути, однак будь-яких конкретних правових доказів про дотримання та виконання державним виконавцем вимог пункту 3 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» суду не надано, тому вимоги скарги задоволено частково та визнано неправомірною бездіяльність заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Р.В. та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю.Р. щодо нерозгляду заяв ОСОБА_1 від 10 грудня 2024 року № 11, від 17 грудня 2024 року № 12 та від 21 грудня 2024 року № 12, у виконавчому проваджені № 70201785, зобов`язано вказаних суб`єктів розглянути зазначені заяви та надати відповідь на них.

Із матеріалів справи слідує, що у грудні 2024 року заявник ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № 70201785 подав на адресу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Шевченківського ВДВС у м. Львові три заяви, а саме:

заяву від 10 грудня 2024 року № 11 щодо передачі вказаного виконавчого провадження на розгляд Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

заяву від 17 грудня 2024 року № 12 щодо об`єднання виконавчих проваджень в зведене провадження та створення виконавчої групи;

заяву та від 21 грудня 2024 року № 12 щодо об`єднання виконавчих проваджень та створення виконавчої групи (а.с. 71-78).

Разом з цим, докази надання відповідей на такі заяви у матеріалах справи відсутні, до апеляційної скарги не долучені.

Фактично не заперечуючи факт ненадання відповідей на відповідні заяви ОСОБА_1 , Шевченківський ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, покликається на те, що 19.12.2024 відбулася масштабна зовнішня кібератака на території України, внаслідок чого тимчасово призупинено роботу Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, у тому числі, автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру боржників, про що державним виконавцем повідомлено ОСОБА_1 письмово у відповідь на заяву № 12 від 21.12.2024 та уточнено, що усі дії будуть здійснені після відновлення доступу до реєстру, чим обґрунтовує правомірність дій державного виконавця Шевченківського ВДВС Мельника Ю.Р.

Разом з тим, процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин 1, 2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спільних правовідносин), та дає можливість ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу вимог є диспозитивним правом заявника.

Тобто, кожна сторона сама розглядає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави заявлених вимог, тягар доказування лежить на стороні спору, а суд розглядає справу в межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відтак, гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Використовуючи своє право на звернення до суду зі скаргою та вважаючи дії державного виконавця неправомірними, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у порядку статті 447 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 448 ЦПК України, серед іншого, скарга повинна містити зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону, викладення обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

В свою чергу, згідно із ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З врахуванням вимог статті 13 ЦПК України та Розділу VII ЦПК України, суд має обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять учасники справи, зокрема, у випадку звернення заявника із скаргою на дії державного виконавця, лише в межах оскаржуваних дій чи бездіяльності відповідного суб`єкта оскарження.

Натомість, задовольняючи частково скаргу заявника ОСОБА_1 суд першої інстанції вийшов за межі доводів та вимог скарги заявника, залишив поза увагою те, що вимог про визнання неправомірною бездіяльність заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Р.В. та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю.Р. щодо нерозгляду заяв ОСОБА_1 від 10 грудня 2024 року № 11, від 17 грудня 2024 року № 12 та від 21 грудня 2024 року № 12, у виконавчому проваджені № 70201785 та зобов`язання вказаних суб`єктів розглянути зазначені заяви та надати відповідь на них, Вихованок Р.С. на заявляв, відтак помилково розглянув такі питання.

З врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частинці прийнята без дотримання норм процесуального права.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції в частині часткового задоволення скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича, державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича (заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради), визнання неправомірною бездіяльність заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича щодо нерозгляду заяв ОСОБА_1 від 10 грудня 2024 року № 11, від 17 грудня 2024 року № 12 та від 21 грудня 2024 року № 12, у виконавчому проваджені № 70201785, зобов`язання заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича розглянути заяви ОСОБА_1 від 10 грудня 2024 року № 11, від 17 грудня 2024 року № 12, від 21 грудня 2024 року № 12 та надати відповідь на вказані заяви, скасувати.

Враховуючи те, що із вимогами, які задоволені частково судом першої інстанції, заявник ОСОБА_1 не звертався, суд апеляційної інстанції нового судового рішення за такими не ухвалює.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07 січня 2025 року в частині часткового задоволення скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича, державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича (заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради), визнання неправомірною бездіяльність заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича щодо нерозгляду заяв ОСОБА_1 від 10 грудня 2024 року № 11, від 17 грудня 2024 року № 12 та від 21 грудня 2024 року № 12, у виконавчому проваджені № 70201785, зобов`язання заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича розглянути заяви ОСОБА_1 від 10 грудня 2024 року № 11, від 17 грудня 2024 року № 12, від 21 грудня 2024 року № 12 та надати відповідь на вказані заяви - скасувати.

Врешті ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 квітня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк