ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року м. Чернівці

Справа № 725/9536/24

Провадження №22-ц/822/291/25

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Литвинюк І. М.,

суддів: Лисака І. Н., Перепелюк І. Б.,

секретар Бугай В. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа - Приватне підприємство «Порядок в домі»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2024 року, головуючий у І-й інстанції Нестеренко Є. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ПП «Порядок в домі», про усунення перешкод у користуванні спільною власністю.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, яке видано виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 27 листопада 2002 року.

У березні 2024 року на виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці у цивільній справі №725/4747/22 від 01 листопада 2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 демонтували самовільно встановлений навіс на стіні житлового будинку АДРЕСА_2 під квартирою АДРЕСА_3 .

Однак 03 жовтня 2024 року дочка відповідача ОСОБА_5 та її співмешканець ОСОБА_6 установили металеву конструкцію розміром 8х2, схожу на піддашок (навіс), яка охопила входи у квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_4 , власником яких є ОСОБА_3 .

Дана конструкція була розміщена самовільно, без надання дозволу співвласників будинку.

Зазначають, що їм створено перешкоди у користуванні квартирою і будинком в цілому як об`єктом спільної власності. У відповідача немає дозвільних документів на встановлення навісу та не отримано згоди співвласників багатоквартирного будинку щодо його встановлення.

Позивачами до звернення до суду було запропоновано варіанти врегулювання спору, однак відповідачем було відмовлено у досудовому врегулюванні спору.

Просили усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом зобов`язання ОСОБА_3 демонтувати самовільно встановлений навіс на стіні житлового будинку АДРЕСА_2 під квартирою АДРЕСА_3 .

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні власністю, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 демонтувати самовільно встановлений навіс на стіні житлового будинку АДРЕСА_2 під квартирою АДРЕСА_3 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 жодних зборів співвласників багатоквартирного будинку не ініціювала, дозволу від співвласників на встановлення конструкції піддашка (навісу) не отримала, своїми діями самовільно, незаконно встановила навіс на стіні житлового будинку АДРЕСА_2 під квартирою АДРЕСА_3 , який створює позивачам, як власникам майна, перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, і це порушене право підлягає захисту.

На дане рішення представник відповідача ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, оскільки позивачами не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами, що встановлення конструкції навісу (дашку) на стіні житлового будинку АДРЕСА_5 , як зазначено в рішенні, а фактично є конструкцією дашка над приямками над квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_4 , порушує їх права, як співвласників квартири АДРЕСА_3 щодо користування та розпорядження своїм майно.

Встановлений металевий навіс відповідає вимогам будівельних норм та стандартів та є захисним елементом від природних явищ, попадання дощових вод в приміщення квартири, оскільки квартира розташована в напівпідвальному приміщенні будинку.

Позивачі зловживають своїми правами власників квартири АДРЕСА_3 та співвласників огороджувальних та несуче-огороджувальних конструкцій будинку, чим порушують права відповідачки на покращення умов проживання у власних квартирах.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Зазначають, що відповідач як співвласник багатоквартирного будинку, маючи намір встановити на несучій стіні багатоквартирного будинку навіс, була зобов`язана отримати згоду позивачів на його спорудження (встановлення) і не допускати одноосібного використання спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, яке видано виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 27 листопада 2002 року (а.с. 22).

Власником квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 є ОСОБА_3 , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 23-26).

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці у цивільній справі №725/4747/22 від 01 листопада 2023 року встановлено, що 30 травня 2022 року мешканці квартири АДРЕСА_6 самовільно встановили навіс. Рішенням суду зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом демонтування самовільно встановленого навісу (а. с. 28-29).

Актом державного виконавця від 12 березня 2024 року встановлено, що рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці виконано, самовільно встановлений навіс демонтовано (а. с. 31).

Також встановлено, що 03 жовтня 2024 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановили металеву конструкцію розміром 8х2, схожу на піддашок (навіс), яка охопила входи у квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_4 , власником яких є ОСОБА_3 ; зазначені обставини не оспорюються сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 03 жовтня 2024 року звернулась із заявою до Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, в якій просила зафіксувати факт самовільного встановлення навісу (а. с. 18).

Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради у листі № Б-3212/0-24/01/1727 від 23 липня 2024 року про розгляд заяви ОСОБА_3 вказав, що проєкт влаштування дашка над приямками квартир АДРЕСА_4 АДРЕСА_6 не потребує погодження органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб.

З довідки № 200 від 12 листопада 2024 року, виданої Чернівецькою філією «Ндіпроектреконструкція», вбачається, що проєкт влаштування дашка над приямками квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 та відмостки з торцевої сторони будинку виконано згідно з вимогами ДБН та пожежних норм. Монтування дашку над приямками приводить в належний стан та покращення експлуатаційних та безпекових характеристик квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_4 в житловому будинку.

Статтями 13, 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Право власності особи може бути захищено лише у випадку його існування та у разі його порушення, оспорювання чи невизнання.

Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною 1 статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 зроблено висновок, що «згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю».

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування в судовому порядку, зокрема у визначений позивачами спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи власності або користування щодо спірного майна, а також підтверджений належними доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позову з підстав того, що встановлення відповідачкою спірної металевої конструкції (дашка) над приямками квартир АДРЕСА_4 АДРЕСА_6 без погодження зі співвласниками багатоквартирного житлового будинку порушує законні права та інтереси інших співвласників житлового будинку.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтовували позовні вимоги тим, що вказана металева конструкція (навіс) встановлена за відсутності дозвільних документів та без згоди співвласників багатоквартирного будинку. Встановленням навісу порушено п. 5.45 ДБН В.2.2-15-2019, яким визначено, що рівень покрівлі вбудовано-прибудованої частини будинку не повинен перевищувати позначку підлоги розташованих вище житлових приміщень основної частини будинку. Матеріали покриття повинні мати показники пожежної небезпеки не вище ніж Г1 (для утеплювача); РП 1 (для поверхневих шарів конструкцій покрівлі). Покриття повинне мати захисний шар, що запобігає сонячному перегріву. Також заблоковано доступ до зовнішнього блоку кондиціонера, який встановлено з правого верхнього боку вікна квартири АДРЕСА_3 .

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із положеннями частин 1-4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачі, стверджуючи про порушення своїх прав та законних інтересів, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення їхніх прав чи законних інтересів при встановленні металевої конструкції (навісу) над приямками квартир АДРЕСА_4 і АДРЕСА_6 .

Як вбачається з матеріалів справи, встановлення металевої конструкції (навісу) здійснено відповідно до робочого проєкту, який виконано згідно з вимогами ДБН та пожежних норм, що підтверджується довідкою № 200 від 12 листопада 2024 року, виданою Чернівецькою філією «Ндіпроектреконструкція».

Крім того, встановлення металевої конструкції (навісу) над приямками квартир АДРЕСА_4 і АДРЕСА_6 не потребує отримання дозвільних документів, що підтверджується листом Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради № Б-3212/0-24/01/1727 від 23 липня 2024 року.

Проєкт розроблений відповідно до чинних норм, правил та стандартів України, виконано на основі кваліфікаційного сертифікату відповідального виконавця. Після виконання його було погоджено з балансоутримувачем експлуатаційною організацією «Порядок в домі».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказували на те, що при встановленні металевої конструкції (навісу) порушено п. 5.45 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», а саме, рівень покрівлі перевищує позначку підлоги розташованих вище житлових приміщень.

Однак матеріали справи не містять висновків відповідних компетентних органів, служб чи спеціалістів, висновку експерта про наявність таких порушень, тобто дана підстава позову ґрунтується на припущеннях, що відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України не є належним та допустимим доказом.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що встановлення металевої конструкції (навісу) над приямками квартир « АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 є захисним елементом від природних явищ, зокрема попадання дощових вод в приміщення квартири, оскільки дані квартири розташовані в цокольному (напівпідвальному) приміщенні будинку. Дашок змонтований (виконаний) з якісних сучасних будівельних матеріалів, що підтверджується сертифікатами якості та відповідає ДБН (а.с. 111).

Отже, задовольняючи позов, суд першої інстанції не з`ясував підставність поданого позову, наявність порушення прав чи законних інтересів позивачів, надання належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, що свідчить про відсутність порушень будівельних, архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних норм і правил, порушення прав чи законних інтересів позивачів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що спірна металева конструкція (навіс) не відноситься до конструкцій, які охоплюються визначенням "..несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку..", наведеним у статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Як вбачається з системного аналізу статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, статей 20, 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06 вересня 2005 року, пункту 25 «Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються», затвердженого Наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 109 від 07 липня 2011 року, навіси віднесені до малої архітектурної форми, яка є елементом об`єкту благоустрою, розміщення яких здійснюється в порядку Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Проектна документація на будівництво об`єктів та зміни до неї не потребують погодження державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, отримання будь-яких інших погоджень, узгоджень, висновків (у тому числі рішень архітектурно-містобудівної ради) тощо, не передбачених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Навіс не має стін, не є приміщенням і не є прибудовою, в даному випадку він є елементом благоустрою, тому на нього не потрібно складати містобудівні умови.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, на вищенаведені обставини належної уваги не звернув, зазначивши у рішенні про те, що металева конструкція (навіс) на цокольному поверсі над квартирами АДРЕСА_7 встановлена відповідачем ОСОБА_3 самовільно, без дозвільних документів, і дана конструкція створює позивачам власникам квартири АДРЕСА_3 за вказаною адресою перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. При цьому, судом не зазначено, в чому саме полягає порушення прав позивачів та якими доказами підтверджується факт порушення.

Колегія суддів зауважує, що будівництво відповідачем металевого навісу на цокольному поверсі під квартирою позивача без узгодження з позивачами само по собі не є достатньою підставою для задоволення позову, зважаючи на недоведеність позивачами факту порушення їх прав діями відповідача по облаштуванню даної конструкції.

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції саме позивачі вказували на доцільність встановлення дашка (навісу) під нахилом і меншої ширини, без проведення відповідачем додаткових робіт із реконструкції входів у квартири чи проведення інших будівельних робіт, що вказує на те, що вони погоджуються на переобладнання навісу, однак до суду звернулися з позовними вимогами про усунення перешкод шляхом демонтажу самовільно встановленого навісу.

Доводи позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що самовільно встановленим навісом їм заблоковано доступ до зовнішнього блоку кондиціонера, який знаходиться з правого боку вікна квартири АДРЕСА_3 , є безпідставними і не підтверджені жодними доказами. Крім того, позивачами не надано доказів розміщення та монтажу зовнішніх блоків системи кондиціонування на фасаді житлового будинку по АДРЕСА_2 відповідно до норм та вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що позивачі належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не довели факт порушення їх прав, як власників квартири АДРЕСА_1 , та/або порушення санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, внаслідок влаштування відповідачкою спірного дашка над належними їй на праві власності квартирами, висновок суду про задоволення позову є таким, що суперечить вимогам процесуального закону, який можливість звернення до суду з позовом обумовлює виключно фактом порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів особи.

Оскільки у справі встановлено відсутність порушеного права чи законного інтересу позивачів встановленням спірної металевої конструкції (навісу) над приямками квартир АДРЕСА_4 і АДРЕСА_6 , колегія суддів вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільною власністю шляхом демонтажу навісу слід відмовити з наведених підстав.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги спростовують правильність висновків суду першої інстанції і вказують на допущення судом порушень норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідач за подачу апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 1 816, 80 грн.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а тому судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах.

Отже, з огляду на задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, з позивачів на користь відповідача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі по 908, 40 грн з кожного.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Приватне підприємство «Порядок в домі», про усунення перешкод у користуванні спільною власністю відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 по 908 гривень 40 копійок з кожного в рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 08 травня 2025 року.

Головуючий І. М. Литвинюк

Судді: І. Н. Лисак

І. Б. Перепелюк