Справа № 161/2957/22 Провадження № 22-ц/802/636/25 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В.
Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

29 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Матвійчук Л. В., вивчивши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», про звернення стягнення на предмет іпотеки

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» (далі ТОВ «ФК «Брайт-К») звернулося до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2025 року позов ТОВ «ФК «Брайт-К» задоволено.

В рахунок заборгованості ОСОБА_1 , яка виникла на підставі кредитного договору № Ф1-07/56393-07 від 21 вересня 2007 року у розмірі 22 724,35 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту 13 443,92 доларів США; заборгованість по відсотках за користування кредитом 6 413,45 доларів США; 3% річних 2 539,73 доларів США від простроченої суми 33 956,08 доларів США (період з 16 березня 2019 року по 13 серпня 2021 року); 3% річних - 327,25 доларів США від простроченої суми 21 178,60 доларів США (період з 13 серпня 2021 року по 16 лютого 2022 року) звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13 листопада 2006 року Виконавчим комітетом Луцької міської ради (бланк серія ЯЯЯ № 8775904) на підставі рішення виконкому № 571-1 від 02 листопада 2006 року, а саме: трьохкімнатну квартиру під номером АДРЕСА_1 , загальна площа 60,7 кв. м, житлова площа 35,0 кв. м, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з електронних торгів в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни та такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зупинено виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вважаючи рішення суду незаконним, відповідач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку і посилаючись у поданій апеляційній скарзі на те, що він є пенсіонером, розмір судового збору, який підлягає сплаті для нього є значним та вирішення спору для нього має надзвичайно важливе значення, оскільки від цього залежать як його житлові права, так і права його родини, просив звільнити його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі. У випадку, якщо суд відмовить у звільненні його від сплати судового збору, просив надати строк для пошуку коштів для його сплати.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14 травня 1981 року № R(81)7.

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Пунктом 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги має бути доданий документ про сплату судового збору або документи, які дають підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у ч. 1 цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

При цьому, процесуальна норма ч. 2 ст. 133 ЦПК України є бланкетною та в частині визначення розміру судового збору, порядку його сплати, повернення і звільнення від сплати відсилає до Закону України «Про судовий збір».

Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, а отже, саме правові приписи, закріплені в наведеному Законі, підлягають застосуванню під час вирішення питання щодо звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене Законом України «Про судовий збір» (ст. 2 цього Закону).

Стаття 8 Закону України «Про судовий збір» врегульовує питання щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у ч. 1 цієї статті (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»).

Отже, суд наділений повноваженнями зменшити тягар судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення судових витрат, якого зазнає сторона, є не обов`язком суду, а саме його повноваженням як формою суддівського розсуду, який може бути реалізований за наявності певних обставин.

До того ж стосовно сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення судових витрат, яких зазнає сторона.

Зокрема, особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану, за наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом повноважень зменшити розмір судових витрат стосовно сплати судового збору, якого зазнає сторона. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

При цьому, ЦПК України покладає на суд обов`язок розглянути заявлені сторонами клопотання та з врахуванням кожного окремого випадку навести мотиви щодо їх задоволення чи відмови у їх задоволенні відповідно до норм чинного законодавства.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Подібні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 460/3138/19 та від 18 травня 2023 року у справі №160/19572/21.

У розглядуваному випадку відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки на підтвердження свого майнового стану він не надав доказів, які б давали можливість для висновку щодо наявності випадків, встановлених ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Закон України «Про судовий збір» не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Для звільнення від сплати судового збору позивач повинен довести існування фінансових труднощів та такого майнового стану, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору.

Суд звертає увагу, що на підтвердження свого майнового стану відповідач надав копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , згідно з яким він отримує пенсію по інвалідності 3 групи. Однак, наданий відповідачем документ не є доказом, який підтверджує його скрутний майновий стан.

Враховуючи наведені норми матеріального та процесуального закону, практику Верховного Суду, підстави для звільнення відповідача від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі у розумінні положень ст. 8 Закону України «Про судовий збір» відсутні.

Згідно із пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, за апеляційну скаргу особа, яка її подала, повинна сплатити 18 722 грн 16 коп. судового збору (12 481 грн 44 коп. х 150%) за наступними реквізитами: отримувач коштів ГУК у Волин.обл/ м.Луцьк/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38009371; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA0003550; призначення платежу:*; 101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8) або реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) чи серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ТОВ «ФК «Брайт-К» (назва установи, організації чи ПІБ позивача), на рішення суду від 19 березня 2025 року (Дата оскаржуваного рішення), по справі №161/2957/22 (номер справи), Волинський апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

На підтвердження сплати судового збору до Волинського апеляційного суду необхідно надати оригінал квитанції про його оплату.

Враховуючи зазначені обставини та керуючись вимогами ст. 357 ЦПК України, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 належить залишити без руху, надати строк для усунення вказаного недоліку апеляційної скарги, а саме сплати судового збору.

Крім того, апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду апеляційним судом, оскільки вона подана з пропуском строку на апеляційне оскарження і відповідач у поданій скарзі не ставить питання про поновлення цього строку, а також не наводить поважних підстав для його поновлення.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Частиною 3 ст. 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Як вбачається з матеріалів справи, Луцьким міськрайонним судом Волинської області оскаржуване рішення суду ухвалено 19 березня 2025 року. Повне судове рішення складено цього ж дня. Останнім днем для подання апеляційної скарги було 18 квітня 2025 року.

Зі змістом оскаржуваного рішення суду, як зазначає в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , він ознайомився 19 березня 2025 року.

Разом з тим, апеляційна скарга відповідачем ОСОБА_1 до Волинського апеляційного суду подана засобами поштового зв`язку 21 квітня 2025 року, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження. При цьому відповідач у поданій скарзі не навів поважних підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Наявність у відповідача права на поновлення строку на апеляційне оскарження не звільняє його від обов`язку подати відповідну заяву про поновлення цього строку.

Оскільки відповідачем не подано таку заяву, тому апеляційну скаргу належить залишити без руху та надати строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для подання до суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав для його поновлення.

Керуючись частинами 1, 2 ст. 354, ч. ч. 2, 4 ст. 356, ч. 2 ст. 357 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відмовити.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2025 року у цій справі залишити без руху та надати строк для усунення недоліків апеляційної скарги: сплати судового збору, подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав для його поновлення десять днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог суду щодо сплати судового збору апеляційна скарга буде визнана неподаною й повернута особі, яка її подала.

У разі неподання у зазначений строк заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав для його поновлення у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя