№ 208/7157/24
№ 2/207/263/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м.Кам`янське

Баглійський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бушанської О.В.

при секретарі Трохименко К.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу

за позовом ОСОБА_2

до Кам`янської міської ради

про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Кам`янської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок із надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 2007 року і по сьогоднішній день проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У 2007 році разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 позивач почав проживати у зазначеному будинку, який нікому не належав. Стан цього будинку був незадовільний: пошкоджений дах, занедбана територія, стіни та фундамент. На той час вони, як багатодітна сім`я, не мали місця проживання і від сусідів будинку дізналися, що цей будинок нікому не належить, власники давно померли, а спадщину ніхто не прийняв. Сусід, що проживав поруч, сказав їм, що знав попередніх власників будинку, які давно вже померли і що він має деякі документи на цей будинок, які були передані йому від власників і що вони бажали віддати будинок будь-кому для проживання в ньому. Позивач з дружиною зробили ремонт будинку та близько 17 років вони фактично проживають у зазначеному будинку добросовісно і відкрито, сплачують комунальні послуги. Факт безперервного проживання у житловому будинку підтверджується актом №34/14/1 від 25.04.2024 про підтвердження факту проживання (непроживання) особи/осіб, складений головою квартального комітету №14 Південного району Котік Н.О. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад десять років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком, він вважає за можливе визнати за ним право власності на нього за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 09.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.12.2024 підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданій заяві просить розглянути справу за відсутністю його представника та прийняти рішення згідно з нормами чинного законодавства України.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

Приписами ст. 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист прав і свобод в судовому порядку.

Згідно зі ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).

Статтею 328 ЦК УКраїни передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч.4 ст.344 ЦК України).

За приписами ч.3 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що "при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі №910/17274/17 вказала про те, що "правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності".

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2020 у справі № 552/1354/18).

Присутній у судовому засіданні 21.01.2025 позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

У наданих суду поясненнях зазначив, що чоловік, який проживав по сусідству зі спірним будинком повідомив йому, що попередні власники цього будинку померли, проте у нього є документи на будинок. Вказаний чоловік, ім`я якого позивач не пам`ятає та який на даний час помер, сказав позивачу, що він може проживати у даному будинку та за 1500 доларів США передав йому документи на цей будинок. При цьому, чоловік сказав позивачу, що після смерті власників в будинку проживав чоловік, який в подальшому виїхав в Казахстан.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що живе по сусідству з позивачем в будинку по АДРЕСА_2 . Позивач проживає у будинку по АДРЕСА_1 з 2006 року. Цей будинок позивач купив у чоловіка, ім`я та прізвище якого свідок не пам`ятає. У зазначеного чоловіка були документи на будинок і він передав їх позивачу. На даний час цей чоловік помер. Хто раніше проживав у спірному будинку свідку невідомо. Позивач разом з дружиною та дітьми безперервно проживає у цьому будинку близько 18 років, сплачує комунальні послуги, здійснив ремонт будинку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є сусідкою позивача, проживає за адресою АДРЕСА_3 . В будинку по по АДРЕСА_1 раніше проживали чоловік та жінка, які давно померли. У них було 3 дітей, які також померли. Позивач купив цей будинок, проте свідок не знає у кого. Позивач разом з родиною вселився у спірний будинок близько 17-18 років тому. Позивач повністю відновив будинок, сплачує комунальні послуги. Свідку невідомо щоб хтось претендував на цей будинок.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 є власницею домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21.03.1984 та свідоцтвом про право на спадщину по закону від 21.03.1984.

Відповідно до повідомлення Південного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна свідчить про те, що у вказаних реєстрах відсутня інформація щодо нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Першою кам`янською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області листом №502/01-16 від 17.02.2025 повідомлено, що згідно з інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80292870 від 28.02.2025 спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 не заводилась.

Суд враховує, що позивач відкрито і безперервно користувався і продовжує користуватися нерухомим майном (житловим будинком), оскільки не приховував факт знаходження майна в його володінні та володіння цим майном не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Водночас, суд зауважує, що для набуття право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давність необхідно також добросовісно заволодіти ним. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності (добросовісне заволодіння нерухомим майном, відкрите і безперервне користування ним).

Суд наголошує на тому, що володіння вважається добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

У даному випадку позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на добросовісність заволодіння ним спірним нерухомими майном.

Сам по собі факт користування позивачем даним майном, сплата комунальних послуг та здійснення ремонту не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

Крім того, враховуючи положення частини першої та третьої статті 1277 ЦК України слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц) .

Позивачу було відомо, що власником нерухомого майна була ОСОБА_6 , а тому не можна вважати володіння позивачем цим будинком добросовісним. Смерть ОСОБА_6 та відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після смерті останньої, не давали позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.

Враховуючи викладене, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, приймаючи до уваги, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Кам`янської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувлаьною давністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01.05.2025

Суддя О.В.Бушанська