ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2444/25 Справа № 204/6349/24 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зима Інна Петрівна, на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2024 року в цивільній справі номер 204/6349/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Волноваської районної ради, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Федорова Ксенія Іванівна, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до Волноваської районної ради, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Федорова Ксенія Іванівна, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати позивачки на момент смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка з 2006 року зареєстрована та постійно проживає у АДРЕСА_2 . У лютому 2022 року після повномасштабного вторгнення рф на територію України, населення м. Волноваха почало виїжджати з міста, в тому числі і нотаріуси. З початком повномасштабного вторгнення рф на територію України сама позивачка виїхала до села Криве Попільнянського району Житомирської області, але тимчасово переміщеною особою вона не реєструвалась. Через переїзд позивачка втратила документи, серед яких було свідоцтво про смерть матері ОСОБА_2 , повторне свідоцтво позивачка отримала у травні 2024. Після звернення до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини

Позивачка просила суд визначити додатковий строк терміном в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2024 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Волноваської районної ради, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Федорова Ксенія Іванівна, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зима І.П., подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 13.11.2024 року у справі №204/6349/24 та прийняти рішення, яким задовольнити позовну заяву.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є несправедливим та прийнятим з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Позивачка вважає, що від моменту відкриття спадщини (17.11.2021 року) до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини (17.05.2022 року) існували об`єктивні, непереборні, істотні обставини, які спричинили пропуск шестимісячного строку для подання заяви на прийняття спадщини, і полягали у повномасштабному вторгненні, фактичних бойових діях поблизу міста Волноваха та фактичною окупацією міста з 10 березня 2022 року і виїздом нотаріусів, а також необхідністю переїзду у безпечне місце з маленькою онукою. Фактична окупація м. Волновахи доказує і той факт, що позивачка не могла навіть надіслати поштою заяву про прийняття спадщини до нотаріуса.

Також позивачка вважає поважною причиною пропуску строку - втрату документів, що відбулося через вимушений переїзд, серед яких було свідоцтво про смерть матері ОСОБА_2 . Свідоцтво про смерть матері ОСОБА_1 змогла отримати повторно лише 08 травня 2024 року після повернення до міста Києва (про що було зазначено у позовній заяві, до якої долучався дублікат свідоцтва про смерть матері позивачки).

У своєму рішенні суд першої інстанції наводить судову практику застосування у подібних спорах, яка сформувалася до повномасштабного вторгнення рф, яке визнано надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, а отже не враховує їх.

Відмова ж у задоволенні позовних вимог унеможливить позивачці прийняти спадщину після своєї матері квартиру, яка наразі перебуває на окупованій території, а тому, унеможливить отримати від держави агресора відповідні репарації у вигляді відшкодування вартості цієї квартири.

Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Федорової К.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу

На думку третьої особи нотаріуса причини пропущення ОСОБА_1 шестимісячного строку для прийняття спадщини, наведені і у позовній заяві, і у апеляційній скарзі, є об`єктивно поважними, оскільки пов`язані з повномасштабною військовою агресією рф, веденням бойових дій та фактичною окупацією міста Волновахи відразу з початковим вторгнення.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Зима І.П. доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача Волноваської районної ради в судове засідання апеляційного суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 92, 93, 95, 96).

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Федорова К.І. в судове засідання апеляційного суду не з`явилась (а.с. 92, 93).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08 травня 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 років (а.с. 9).

ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).

15.12.1990 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали шлюб, прізвища після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 » (а.с. 11).

З паспорта ОСОБА_1 вбачається, що вона зареєстрована з 05.12.2006 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 08.05.1992 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 12, 13).

З постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Федорової К.І. від 23.05.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с. 14).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2024 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

За змістом ч. 3 ст. 1272 ЦК України, та роз`ясненнями, що містяться в абзаці 6 п. 24 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібних висновків, дійшов Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17 та Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 08.05.1992 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 .

З постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Федорової К.І. від 23.05.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Відхиляючи доводи позивачки про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у вигляді повномасштабного збройного вторгнення рф в Україну, суд першої інстанції правильно виходив з їх необґрунтованості, оскільки на час смерті спадкодавця (17 листопада 2021 року) позивачка не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування, а тому такі причини не можуть вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивачкою не доведено належними та допустимими доказами поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судового рішення, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зима Інна Петрівна - залишити без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 травня 2025 року.

Судді: