ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 678/1731/24

Провадження № 22-ц/820/920/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

за участю: прокурора, представника відповідача Чайкіної А.М., представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ 2012»

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 678/1731/24 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Литвин Валентиною Василівною, та Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ 2012» на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2025 року в складі судді Цибульського Д.В. у цивільній справі за позовом виконувача обов`язків керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Летичівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ 2012», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи , суд,

в с т а н о в и в:

В грудні 2024 року виконувач обов`язків керівника Летичівської окружної прокуратури Гриньків В.Б. в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Летичівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області звернувся до суду з позовом, в якому просив:

-витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :06:011:0012 площею 2,0 га, що знаходиться за межами с. Суслівці, Летичівської селищної ради на території Летичівської селищної територіальної громади Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області;

-витребувати у ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012» земельну ділянку з кадастровим номером :06:011:0012 площею 2,0 га, що знаходиться за межами с.Суслівці, Летичівської селищної ради на території Летичівської селищної територіальної громади Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області та вирішити питання стягнення судових витрат.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач зазначав, що Летичівською окружною прокуратурою в межах здійснення заходів представницької діяльності встановлено порушення вимог земельного законодавства при безоплатній передачі земельних ділянок комунальної власності сільськогосподарського призначення у власність громадян на території Летичівської селищної територіальної громади Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області.

Рішенням 18-ї сесії Летичівської селищної ради №61 від 24 грудня 2021 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :06:011:0012 загальною площею 2,0 га, та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства. В подальшому, вказував, що вказана спірна земельна ділянка за кадастровим номером :06:011:0012 площею 2,0 га, на підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 2023 року №1702 була відчужена ОСОБА_1 .

Разом з тим 24 січня 2022 року між ОСОБА_2 та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012» зі строком дії 10 років до 24 січня 2032 року, з автоматичним продовженням дії договору. Додатковою угодою від 14 червня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012» до договору оренди землі від 24 січня 2022 року строк дії вказаного договору стосовно земельної ділянки за кадастровим номером :06:011:0012 передбачено 16 років з дня його укладення до 24 січня 2038 року, з автоматичним продовженням дії договору.

Таким чином на підставі договору оренди землі від 24 січня 2022 та додаткової угоди від 14 червня 2023 року земельна ділянка за кадастровим номером :06:011:0012 перебуває у користуванні ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012», однак прокурор посилався, що спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності незаконно. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 на час отримання спірної земельної ділянки з кадастровим номером вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок, отримавши земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0153 площею 2,0 га (наказ №22-29834-СГ від 09.11.2016 року). Таким чином, спірна земельна ділянка незаконно вибула з власності держави поза її волею, а тому наявні підстави для її витребування у теперішнього власника ОСОБА_1 та орендаря ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012» на користь Летичівської селищної ради.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2025 року позов було задоволено, витребувано у ОСОБА_1 та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012» земельну ділянку з кадастровим номером :06:011:0012 площею 2,0 га, що знаходиться за межами с.Суслівці, Летичівської селищної ради на території Летичівської селищної територіальної громади Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого представника адвоката Литвин В.В. подала апеляційну скаргу, вважає рішення необґрунтованим, посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Так апелянтка та її представник не погоджуються з висновками суду першої інстанції про те, що спірна земельна ділянка незаконно вибула з власності держави поза її волею, а тому наявні підстави для її витребування у ОСОБА_1 та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012», оскільки необхідно було встановити, чи вибуло спірне майно із володіння власника територіальної громади, розпорядником майна якої є орган місцевого самоврядування, наразі Летичівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, не з її волі, а іншим шляхом.

Звертають увагу суду, що Рішення 18-ї сесії Летичівської селищної ради від 24 грудня 2021 року № 61 є чинним та вона не вчиняє жодних дій щодо скасування даного рішення та повернення у власність громади даного майна.

Вказують, що порушення порядку прийняття рішення (процедури реалізації права розпорядження землями комунальної власності) не свідчить про те, що таке рішення прийняте без волі територіальної громади, оскільки саме орган місцевого самоврядування, який наділений повноваженнями розпоряджатися землями громади, розпорядився земельною ділянкою.

Крім того представник апелянтки звертає увагу суду, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки та при придбанні даного нерухомого майна вона покладалася на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження

Зауважують, що саме орган місцевого самоврядування Летичівська міська рада допустила бездіяльність щодо належної перевірки документів та дотримання вимог чинного законодавства при передачі (надання) земельної ділянки на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Саме її неправомірне рішення стало підставою позбавлення добросовісного набувача ОСОБА_3 її права власності на спірну земельну ділянку, водночас, ніякої сплати відповідної компенсації ОСОБА_3 ні держава ні відповідний орган місцевого самоврядування не пропонує.

Тобто, приймаючи оскаржуване рішення про витребування спірної земельної ділянки у власника, добросовісного набувача, суд першої інстанції грубо порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме вимоги Прершого протоколу, та Конституцію України, яка прямо встановлює заборону протиправного позбавлення добросовісного власника права його законного права власності.

Також посилаються на те, що в оскаржуваному рішенні (в мотивувальній його частині) суд першої інстанції зазначає, що спірна земельна ділянка незаконно вибула з власності держави, однак вказують, що не держава є власником, а територіальна громада, розпорядником майна якої є орган місцевого самоврядування - Летичівська селищна рада. Тобто, дана земельна ділянка не вибувала з власності держави, оскільки не перебувала у її власності.

Разом з тим вказують, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надав жодної правової оцінки доводам апелянтки, що земельна ділянка, яка перебувала у власності територіальної громади, не вибувала із власності держави, оскільки до передачі її у приватну власність вона була комунальною власністю територіальної громади.

В той же час стверджують, що в даній справі прокурор не наділений повноваженнями представляти інтереси територіальної громади, розпорядником майна якої є орган місцевого самоврядування, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства та практики Європейського суду з прав людини прокурор може представляти саме інтереси держави в суді.

Таким чином ОСОБА_1 та її представник вважають, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції вказані твердження не спростував та більше того, зазначив у рішенні, що спірна земельна ділянка вибула із власності держави, а не територіальної громади. Тобто, суд першої інстанції помилково поєднав комунальну та державну власність в одну правову форму власності, що є грубим порушенням норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного ОСОБА_1 та її представник адвокат Литвин В.В. просять скасувати рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012» також не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, де посилаючись на неповне з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Так товариство вказує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції зверталася увага, що ОСОБА_2 подавав заяву на одержання земельної ділянки, як учасник АТО, що підтверджується відповідними документами, однак даний факт не був належним чином оцінений.

Також вважає, що позивачем не було доведено та не обґрунтовано, що товариство укладаючи Договір оренди землі від 24 січня 2022 року порушило вимоги чинного законодавства України чи діяло не обачно.

Разом з тим, даний договір із змінами та доповненнями, є похідним від права власності, яке на даний час зареєстроване за ОСОБА_1 , тому перехід права власності на спірну земельну ділянку від ОСОБА_1 до Летичівської селищної ради відповідно до її волевиявлення в даному випадку відбудеться повернення права власності на земельну ділянку у зв`язку з незаконними діями (приховуванням факту) ОСОБА_2 , а тому вчинений правочини (договір оренди землі від 24 січня 2022 року, із змінами та доповненнями) припиняє свою дію в силу закону.

В той же час, товариство посилається, що його безпідставно залучили, як відповідача і, як наслідок, стягнення судового збору та інших судових витрат, може завдати значних фінансових збитків ТОВ «Агрохолдинг 2012», тим самим, порушуючи інтереси приватного права.

Летичівська окружна прокуратура та Хмельницька обласна прокуратура подали відзиви на апеляційні скарги, посилаються на законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Так вважають, доводи апеляційних скарг про незаконність витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_1 як добросовісного набувача та орендаря ТОВ «Агрохолдинг 2012» як неналежного відповідача необґрунтованими, оскільки предметом вказаного позову є вимога позивача про витребування спірної земельної ділянки у власника ОСОБА_1 та у орендаря ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012», якому вона передана у користування на умовах оренди, на підставі договірних відносин, які набули спірну земельну ділянку від особи, яка не мала права передавати її у власність та в користування. Таким чином, ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012» є належним відповідачем за вказаним позовом. Вказане не спростовується твердженнями, викладеними у апеляційній скарзі.

Вважають, визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та його скасування згідно усталеної судової практики є неефективним способом захисту порушеного права, така позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом.

Разом з тим посилаються, що ні Летичівська селищна рада, ні їх посадові особи не вправі самостійно скасувати рішення від 24 грудня 2021 року № 61, на підставі якого за ОСОБА_2 у подальшому зареєстроване право приватної власності, оскільки це суперечитиме вимогам ч. 1 ст. 154 Земельного кодексу України.

Тому, є безпідставними твердження апелянта, про недоведеність вибуття поза волею власника спірної земельної ділянки, у тому числі з посиланням на те, що рішення Летичівської селищної ради від 24 грудня 2021 року № 61, на підставі якого передано у власність спірну земельну ділянку ОСОБА_2 та зареєстровано право власності останнього, є чинним та селищною радою не вживаються дії щодо скасування даного рішення та повернення у власність громади земельної ділянки. Крім того, зазначають, так як ОСОБА_2 при зверненні до Летичівської селищної ради не повідомив, що вже раніше скористався своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, то спірна земельна ділянка незаконно вибула із комунальної власності Летичівської селищної територіальної громади в особі Летичівської селищної ради, поза волею власника.

Також, посилаються, що твердження апелянта про відсутності у прокурора повноважень на представництво інтересів територіальної громади в особі селищної ради є хибними, оскільки до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом, тому прокурор вправі звертатися до суду з позовними вимогами щодо захисту прав територіальної громади, оскільки її інтереси є складовою частиною інтересів держави.

Разом з тим, зазначають, що задоволення позовних вимог прокурора щодо витребування земельної ділянки лише у власника ОСОБА_1 , без витребування її в орендаря ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012», фактично призведе до того, що повернення земельної ділянки у володіння власника - територіальної громади в особі Летичівської селищної ради у повній мірі не відбудеться з можливістю власника як користуватися нею, так і розпоряджатися.

Враховуючи вищенаведене, Летичівська окружна прокуратура та Хмельницька обласна прокуратура просять залишити рішення першої інстанції без змін, а апеляційні скарги без задоволення, оскільки вважають рішення суду першої інстанції вмотивованим та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Так судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27 серпня 2016 року № 22-22258-сг надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зі зміною цільового призначення в межах земель за основним цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Крушанівської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області орієнтовною площею 2 га.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 09 листопада 2016 року № 22-29834-сг затверджено документацію із землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :02:003:0153 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Крушанівської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

Право приватної власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку було зареєстровано 23 листопада 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Олешинської сільської ради Хмельницького району, номер запису про право власності 17591962, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

Рішенням Летичівської селищної ради № 51 від 06 вересня 2021 року надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності орієнтовною площею 2 га за межами села Суслівці Летичівської селищної ради Хмельницької області.

Рішенням Летичівської селищної ради № 61 від 24 грудня 2021 року затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :06:011:0012 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами Суслівці Летичівської селищної ради Хмельницької області.

Право приватної власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку було зареєстровано 24 січня 2022 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Шаповал Л.В., номер запису про право власності 46364688, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040.

В послідуючому вказану земельну ділянку кадастровий номер :06:011:0012 ОСОБА_2 передав в оренду ТОВ «Агрохолдинг 2012» відповідно договору оренди земельної ділянки від 24 січня 2022 року.

14 червня 2023 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 2023 року відчужив вказану земельну ділянку кадастровий номер :06:011:0012 ОСОБА_1 , право власності якої на вказану земельну ділянку було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Шаповал Л.В. в цей же день 14 червня 2023 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою та четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з приписом ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Для ведення особистого селянського господарства громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі - не більше 2 гектара (п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України).

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті передає у власність або у користування для всіх потреб центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною першою статті 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

В силу ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки станом на час видання рішення Летичівської селищної ради № 61 від 24 грудня 2021 року про передачу передано у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га кадастровий номер :06:011:0012 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами Суслівці Летичівської селищної ради Хмельницької області останній на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 09 листопада 2016 року № 22-29834-сг отримав у власність земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :02:003:0153 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Крушанівської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, слід дійти висновку, що ОСОБА_2 скористався своїм правом, передбаченим ст. 116 ЗК України, повторно, тобто з порушенням визначеного земельним законодавством порядку.

З урахуванням встановлених обставин справи, вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України щодо способу захисту цивільного права, зокрема, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення права, колегія суддів доходить висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права держави у формі витребовування у добросовісного набувача ОСОБА_1 на користь держави в особі Летичівської селищної ради Хмельницької області земельної ділянки площею 2 га кадастровий номер :06:011:0012 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами Суслівці Летичівської селищної ради Хмельницької області, що була передана рішенням Летичівської селищної ради № 61 від 24 грудня 2021 року у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства є належним та ефективним.

Щодо втручання у право на мирне володіння майном відповідача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідний принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

В питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»).

ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008 року).

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

На думку суду, з огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави критеріям правомірного втручання в право ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

Так, статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності українського народу, а органи державної влади здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної власності.

Прийняття рішення про передачу земель державної власності в приватну власність із земель державної власності позбавляє український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 незаконно отримав у власність земельну ділянку з кадастровим номером кадастровий номер :06:011:0012, оскільки раніше вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки з таким цільовим призначенням, що свідчить про те, що ця ділянка вибула з володіння власника поза її волею, а в послідуючому відчужив її за договором купівлі-продажу.

Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом державної влади, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель сільськогосподарського призначення.

Суд, встановивши всі обставини справи та характер спірних правовідносин, правильно застосувавши норми матеріального права, зробив обґрунтований висновок, щодо витребування спірної земельної ділянки у добросовісного набувача ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що витребування не порушуватиме принципу пропорційності втручання у право власності відповідача, перешкод для витребування земельної ділянки на підстав статті 388 ЦК України не встановлено.

Недотримання чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок є порушенням суспільного інтересу на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку, передбаченому законом.

Обставин того, що у зв`язку із витребуванням у ОСОБА_1 спірної земельної ділянки остання нестиме «індивідуальний надмірний тягар» судом не встановлено, відповідач не навела вмотивованих обґрунтувань, підтверджених належними доказами, про настання для нього негативних наслідків як особи, яка постраждала від такого втручання, тому відсутні підстави вважати непропорційним втручання у мирне володіння майном (постанова Верховного Суду від 09.09.2024 року у справі №136/349/22).

За таких обставин доводи апеляційних скарг відповідачів про непропорційність втручання в мирне володіння майном слід відхилити з мотивів, вказаних в мотивувальній частині постанови.

Також необгрунтованими є доводи апелянта, що відсутні підстави на представництво інтересів Летичівської селищної ради в суді прокурором та такі підстави не встановлені судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі №1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності на господарювання, тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз. 3 ч. 5 ст. 56 ЦПК).

У подібних спірних правовідносинах 26.06.2019 року Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок відповідно до якого наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертоїстатті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній до 15.12.2017 року). Аналогічний припис закріплений у частині четвертій статті 56 ЦПК України, чинного з 15.12.2017 року.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом juranovitcuria («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту (п. 67-70 постанови Великої Палата Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104 цс 19).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року №2 суди при вирішенні спорів про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.

В позовній заяві прокурор обґрунтовує своє звернення до суду тією обставиною, що Летичівська селищна рада не вживала і не вживає заходів з приводу повернення у комунальну власність спірної земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи прокурор в липні 2023 року звернувся до Летичіської селищної ради з приводу виявлених порушень, однак ніяких заходів не приймалось, а Летичівська селищна рада листом повідомила прокурора, що самостійно представництво радою відповідних заходів представницького характеру про повернення у комунальну власність земельної ділянки не представляється можливим, рада не вживала і не планує вживати заходи з цього приводу, в тому числі і судового характеру.

За таких обставин слід дійти висновку про неналежне виконання органом місцевого самоврядування захисту інтересів держави та Летичівської громади, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів у спірних земельних правовідносинах, а тому на думку колегії суддів, враховуючи характер і суспільну значимість спірних правовідносин, прокурор належним чином обґрунтував підстави для звернення до суду з позовом на захист інтересів держави.

Не приймає суд до уваги і твердження апелянта ОСОБА_1 , що рішення 18-ї сесії Летичівської селищної ради від 24 грудня 2021 року № 61 є чинним, прокурор не вчиняє жодних дій щодо скасування даного рішення та повернення у власність громади даного майна.

Верховний Суд неодноразово надавав правові висновки, за якими обставин, які встановлені в даній справі, належним способом захисту порушеного права землевласника є витребування земельної ділянки в добросовісного набувача і при цьому відсутні підстави для визнання незаконними рішення органів місцевого самоврядування щодо передачі спірних земельних ділянок у власність попереднього власника, так як це не є ефективним способом захисту порушеного права власника землі.

Щодо посилання апелянта на те, що саме орган місцевого самоврядування розпорядився земельною ділянкою за власною волею, то по справі встановлено, що ОСОБА_2 не повідомив орган місцевого самоврядування, що вже використав своє право на отримання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а тому слід дійти висновку, що спірна земельна ділянка вийшла з комунальної власності неправомірно і відповідно всупереч волі власника, так як за обізнаності з даною обставино спірна земельна ділянка не могла бути передана у власність відповідачу ОСОБА_2 .

В той же час, задовольняючи позовні вимоги до ТОВ «Агрохолдинг 2012» про витребовування в даної юридичної особи спірної земельної ділянки суд першої інстанції допустив помилку.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 неправомірно отримав у власність спірну земельну ділянку, яку в послідуючому передав в оренду ТОВ «Агрохолдинг 2012» та продав ОСОБА_1 , а договір оренди після відчуження земельної ділянки не припинив свою дію, а ОСОБА_1 уклала з орендарем додаткову угоду.

Таким чином, на час пред`явлення позову, хоча право власності на земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_1 , однак вказана земельна ділянка перебувала у користуванні ТОВ «Агрохолдинг 2012».

Орендар земельної ділянки є її володільцем, а відтак безпосередньо порушує права дійсного її власника.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що за вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Таким чином, юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Таким чином, розмежування компетенції судів з розгляду спорів здійснюється відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників.

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Спори, сторонами в яких є юридичні особи та фізичні особи - підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами.

У справі, що переглядається, суд вирішуючи спір у частині вимог до ТОВ «Агрохолдинг 2012» не врахував, що учасником спору є приватна юридична особа. Спір у частині позовних вимог пред`явлених до юридичних осіб є спором про стверджуване порушення цивільного права та законного інтересу позивача як власника землі з боку юридичних осіб, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, встановлення іншого речового права на таке майно, державної реєстрації таких прав

Отже, з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених вище позовних вимог віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства, у зв`язку із чим провадження у справі у відповідній частині підлягає закриттю.

Вказаний висновок узгоджується із постановами Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 676/7424/19, від 29 вересня 2022 року у справі № 676/7426/19-ц, від 12 червня 2023 року у справі № 676/7428/19, від 25 жовтня 2023 року в справі № 676/1919/20, від 22 травня 2024 року у справі № 676/180/20, у справі 354/674/15 від 12 верспеня 2024 року, в справі № 354/657/15 від 05 листопада 2024 року, в справі № 354/658/15 від 04 грудня 2024 року .

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За змістом частини 2 статті 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Водночас відповідно до частини 1 статті 256 ЦПК України суд роз`яснює позивачеві, що розгляд справи в частині вищезазначених позовних вимог прокурора віднесений до юрисдикції господарського суду.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на неправильне застосування судом норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, скасування судового рішення у справі щодо вимог, пред`явлених до ТОВ «Агрохолдинг 2012» із закриттям провадження в цій частині, в решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Литвин Валентиною Василівною, та Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ 2012» задовольнити частково.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2025 року в частині витребування земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :06:011:0012 у Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ 2012» в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області та стягнення судового збору скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог виконувача обов`язків керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Летичівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, про витребування земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :06:011:0012, у Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ 2012» закрити.

Повідомити позивача, що розгляд цієї справи в частині позовних вимог виконувача обов`язків керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Летичівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ 2012» земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :06:011:0012, віднесено до юрисдикції господарського суду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури судовий збір за подання позову в суму 3 785 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 травня 2025 року.

Судді: А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова