БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/279/25
Провадження № 2/497/492/25
У Х В А Л А

про розгляд заяви щодо відводу

06.05.2025 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Георгієва А.В.,

за участю: представника позивача - адвоката Цоєвої В.В.,

представників відповідача - Панфілова С.В. та Карася М.М.,

розглядаючи в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом адвоката Цоєвої Вікторії Вікторівни - представника ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесагаз" про визнання протиправним та скасування рішення комісії АТ "Одесагаз",

встановив:

03.02.2025р. представник позивача звернулася до суду з вищезазначеним позовом, ухвалою суду від 07.02.2025р. було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, перше судове засідання було призначене на 09:30 годину 02.05.2025 року, ухвалою суду від 28.04.25 року були задоволені клопотання представників відповідача: Панфілова С.В. та адвоката Карася М.М. щодо їх участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням їх власних технічних засобів.

На початку судового засідання представником відповідача - адвокатом Карасем М.М. усно було заявлено відвід головуючому та відкладено продовження судового засідання для надання можливості представнику відповідача викласти таку заяву у письмовому виді.

Для продовження участі у судовому засіданні представник відповідача Панфілов С.В. прибув до зали суду і подав письмову заяву про відвід головуючому.

В обґрунтування підстав для відводу від участі в розгляді справи судді Кравцової А.В. представник відповідача, посилаючись у заяві на те, що суддею, як головуючим, допущено грубі порушення цивільно-процесуального законодавства, а саме, вимоги ст.ст.40,42,187,190,275,277,279 ЦПК України, та згадуючи принцип "суд знає закони", застосований, зокрема, ВП ВС у справі №917/1739/17 від 04.12.2019р., стверджує, що суд сам знає Закон, який він порушив, - стверджує, що це порушення свідчить про заангажованість, упередженість та зацікавленість судді в розгляді справи, - не конкретизуючи які саме обставини, події та дії або бездіяльність судді представник вважає такими, що виключають участь саме цього судді в розгляді саме цієї справи.

Заявник підтримав доводи своєї заяви, але так і не конкретизував підстави заявленого відводу, просив вимогу заяви про відвід задовольнити.

Представник позивача заперечувала проти задоволення заяви, стверджуючи, що для цього відсутні підстави.

Вислухавли учасників судового засідання, розглянувши вищевказану заяву представника відповідача про відвід, ознайомившись з матеріалами справи, судом з`ясовано наступне.

Статтею 2 ЦПК України визначені завдання цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. ч.2 цієї статті регламентовано, що "суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі". А, ч.3 цієї статті визначені основні засади (принципи) цивільного судочинства, якими є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Вказаною заявою представник відповідача, стверджуючи, що наявні підстави про відвід судді, яка не може брати участь в розгляді цієї цивільної справи, в обґрунтування своєї заяви не послався на жодну обставину щодо дій/бездіяльності головуючого у цій справі судді, яка судом може бути розглянута і якій можна надати будь-яку оцінку для підтвердження або спростування обставини, яка дійсно може бути підставою, яка виключає участь судді в розгляді справи і у зв`язку з чим підлягає відведенню, з чого вбачається зловживання правом на заявлення відводу з метою затягування строків розгляду справи, тим більше, з огляду на завантаженість суддів, - що порушує право позивача на розгляд його позову судом в розумні строки.

Так, статтею 36 ЦПК України визначено підстави для відводу (самовідводу) судді: "1. Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. 2. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (ст.37 цього Кодексу регламентує недопустимість повторної участі судді в розгляді справи). 3. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

4. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання - не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ст.40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Таким чином, оскільки заява про відвід надійшла не за три робочі дні (або раніше) до цього судового засідання, а заявлена на початку судового засідання, - вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який входить до складу суду, що розглядає справу (тобто, самим головуючим), і це рішення є остаточним, навіть якщо суд дійде висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

Так, у своїй заяві представник відповідача стверджує, що підставою для відводу є принцип jura novit curia («суд знає закони»), а саме, - неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм», однак не пояснює, яка саме неправильна юридична кваліфікація і якими саме учасниками справи надана яким конкретно обставинам чи юридичним фактам, та які саме суд мав застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, але не застосував.

Так, дійсно, ВП ВС у справі №917/1739/17 від 04.12.2019р. зробив висновок про те, що суд, згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін - тобто, ж мова йде про розгляд справи, а не відкриття провадження та призначення справи до розгляду і початок її розгляду.

Однак, практика ВС щодо цього принципу продовжує вивчатися й удосконалюватися самим Верховним Судом.

Так, у своїй Постанові від 02.11.2022 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у спр. №685/1008/20 (провадж. №61-7861св22) зазначає, що застосування принципу «jura novit curia» не є безмежним, оскільки може порушувати право на справедливий суд - до такого всновку дійшла колегія суддів ВС - https://reyestr.court.gov.ua/Review/107140664.

Крім того, сам вислів, і сама стадія судового розгляду у вищезазначених постановах ВС містить посилання на час - коли саме суд має вчинити такі дії (перевіряти доводи сторін) це вже стадія вирішення спору, тобто, оскільки суд вирішує спір на стдії ухвалення і виготовлення тексту судового остаточного рішення - це - після розгляду справи і дослідження усіх доказів, вислухавши всі пояснення сторін та розглянувши їх письмові пояснення, докази і заперечення, а тому - заявлена заява в цьому випадку про відвід - є передчасна, оскільки справа ще не розглядалася - наразі лише стадія початку судового розгляду.

З цього також вбачається зловживання правом з боку відповідача (його представників), оскільки заявлення відводу без підстав та на початку судового засідання з підстави зазначеного принципу може бути допустимим лише в разі заявлення такого відводу учасником справи, який не має юридичної освіти і не вивчав положень ЦПК України.

Однією з найважливіших ознак демократичної та правової держави є незалежність та неупередженість суду. Це одна з основних засад судочинства в Україні, один з основоположних принципів організації та діяльності судових органів. Принцип неупередженості суду реалізується за допомогою встановлення у процесуальному праві інституту відводу судді від участі у розгляді справи. Інститут відводу судді - важливий процесуальний засіб забезпечення неупередженого й об`єктивного судочинства та виконання рішень, що надає можливість відсторонити від участі у процесі особу, яка може мати особисту заінтересованість. За допомогою інституту відводу як процесуального засобу має бути забезпечене неупереджене й об`єктивне судочинство, тобто виконання завдань кримінального судочинства.

Обставини, що виключають участь судді у справі, викладені у ст.36 ЦПК України. Тобто, є вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу - лише пряма чи побічна заінтересованість судді в результаті розгляду справи може бути підставою як для відводу, так і для самовідводу. Заінтересованість може мати юридичний або побутовий характер. Юридична заінтересованість судді має місце, якщо від результату вирішення спору в нього виникнуть, зміняться або припиняться певні права або обов`язки. Побутова або фактична заінтересованість полягає в тому, що рішення суду може мати вплив на особисті стосунки судді з оточуючими. Наприклад, суддя може заявити самовідвід з цієї підстави, якщо він або його близькі родичі у тій чи іншій мірі залежні від однієї з сторін. Якщо заяву про відвід з цієї підстави подає особа, яка бере участь у справі, підстави відводу потребують доказування.

Обставинами, що викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, можуть бути також незаконні дії судді під час розгляду справи, ігнорування законних вимог сторони, створення перешкод для реалізації процесуальних прав, нерівне ставлення до сторін, нетактовна поведінка судді, тощо. Для того, щоби ці обставини лягли в основу заяви про відвід, - вони також мають бути доведеними.

Спеціальною підставою для відводу судді є також й порушення порядку визначення судді для розгляду справи, який встановлений чинним законодавством - якщо суддя чи колегія суддів сформована без дотримання встановленого порядку, тоді відвід підлягає задоволенню.

З досліджених судом вищевказаних доводів заяви та вивченням матеріалів справи, з клопотання представника відповідача про відвід судді - не вбачається зазначення фактів і обставин, підкріплених належними доказами на підтвердження прямої чи побічної особистої заінтересованості судді Кравцової А.В. в розгляді справи, як не вбачається і підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу, а тому, суд дійшов висновку, що вищезазначена заява про відвід судді задоволенню не підлягає, у тому числі - що визначені пунктом 5ч.1ст.36 КПК України - "є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді".

Так, в рішенні Вищої Ради Правосуддя №618/0/15-23 від 06.06.2023р., вказано, що «…через заявлення ОСОБА1 та його представником відводів суддям апеляційного суду за відсутності законних і обґрунтованих підстав для цього заявник продовжив … зловживати своїми процесуальними правами, зокрема правом на відвід суддів, створюючи перешкоди у виконанні ними службових обов`язків, що свідчить про неправомірне втручання у здійснення правосуддя… намагаючись шляхом тиску на суд у такий спосіб домогтися вчергове відводу чи самовідводу визначеного складу колегії суддів від розгляду справи, усуваючи таким чином небажаних, на думку заявника, суддів …від розгляду його заяви… підривають суспільну довіру до судової влади в цілому. Намагання чинити тиск на суддів не узгоджуються з принципом незалежності судді та порушують приписи ч.6ст.48 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язку поважати незалежність судді та не посягати на неї. Пунктами 1,2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32, 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11. та 13.12.1985р., передбачено, що незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукання, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин. У Монреальській універсальній декларації про незалежність правосуддя (1983) також закріплено, що судді, як особи, - є вільними та зобов`язані ухвалювати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-яких обмежень, впливів, спонук, примусів, загроз або втручання, прямих або непрямих, з будь-якого боку і з будь-яких причин (пункт 2); ніяка сила не може бути застосована з метою втручання у судовий процес (підпункт «g» пункту 5). Незалежність і недоторканність суддів в Україні гарантуються статтями 126 та 129 Конституції України, якими визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 19-рп/2004 та положення ч.2ст.126 Конституції України, «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо. А, згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Подібна норма закріплена у ст.7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Незалежність судової влади є однією з необхідних передумов належного виконання суддями своїх конституційних функцій із забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина, утвердження і забезпечення яких є головним обов`язком держави. Гарантії незалежності та недоторканності суддів, закріплені в Конституції та законах України, є запорукою справедливого, об`єктивного та неупередженого вирішення судових спорів та ухвалення судових рішень відповідно до визначених засад і правил судочинства та норм права без будь-якого стороннього впливу на підставі власної оцінки фактів і доказів згідно із внутрішнім переконанням судді (суддів), а тому порушення цих гарантій у правовій державі є неприпустимим. Вища рада правосуддя постійно звертає увагу, що незалежність суддів є привілеєм не для захисту їхніх власних інтересів, а в інтересах верховенства права та кожної особи, яка шукає справедливості та очікує здійснення правосуддя. Як зазначається у багатьох міжнародних документах у сфері судової системи, необхідність забезпечення суддівської незалежності зумовлена тим, що на суддів покладається обов`язок приймати остаточне рішення стосовно життя людини, свобод, прав, обов`язків та власності громадян. Відповідно до ст.6 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суди здійснюють правосуддя на основі Конституції та законів України і на засадах верховенства права, є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом. А, згідно зі ст.48 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом...Досліджені обставини вказують, що законне право учасника процесу на відвід суддів використовувалось у цій справі всупереч меті, для якої воно надано, виключно задля перешкоджання виконанню суддями службових обов`язків через здійснення неправомірного (психологічного) тиску на них, їх дискредитацію та усунення від розгляду судової справи, який на той час не був завершений (спонукання до вчинення певних процесуальних дій, зокрема задоволення заяви про відвід / самовідвід суддів, або до ухвалення суддею певного судового рішення справі), що свідчить про незаконне втручання в діяльність суддів щодо здійснення правосуддя. Використання і поширення інформації з метою дискредитації суду та/або впливу на безсторонність суду визнаються втручанням в діяльність суддів щодо здійснення правосуддя, оскільки прямо суперечать вимогам закону та не можуть вважатися такими, що вчиняються у законний (конституційний) спосіб (стаття 34 Конституції України). Отже, такі діяння, що порушують конституційний принцип незалежності судді та несуть загрозу авторитету правосуддя, вимагають вжиття Вищою радою правосуддя передбачених її повноваженнями заходів реагування…».

З аргументів заяви про відвід судді та матеріалів справи не вбачається будь-яких конкретних підстав для відводу судді Кравцової А.В. від участі в розгляді цієї цивільної справи, тим більш відсутні будь-які докази на підтвердження таких підстав, тому доводи заяви не заслуговують на увагу.

Статтею 33ч.ч.1, 11, 14-17 ЦПК України регламентовано, що визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ. Справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом. Особливості розподілу судових справ встановлюються Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Ст.34 цього ж Кодексу визначено, що цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Розглядом вищезазначеної заяви про відвід та матеріалами цієї цивільної справи не встановлено й такої підстави як порушення вимог чинного законодавства щодо визначення судді для розгляду справи.

Таким чином, з матеріалів справи та доводів заяви щодо відводу головуючому не наведено жодної обставини, що може свідчити про можливу необ`єктивність чи упередженість судді Кравцової А.В. взагалі і конкретно у даному випадку - розгляду даної цивільної справи - навіть для застосування Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 не вбачається обставин - які б могли бути розглянуті судом з метою уникнення сумнівів у сторін та інших учасників судового процесу щодо неупередженості суду та забезпечення довіри до судової влади в Україні.

Таким чином, розглянувши заяву представника відповідача про відвід судді Кравцової А.В. від участі в розгляді справи, суд дійшов висновку, що заява не обґрунтована і безпідставна, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст.13,14, 33, 34, 36, 89, 260,261,353 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви Панфілова Сергія Володимировича - представника відповідача - про відвід судді Болградського районного суду Одеської області Кравцової Алли Валентинівни від розгляду цивільної справи №497/279/25 (провадження №2/497/492/25) за позовом адвоката Цоєвої Вікторії Вікторівни - представника ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесагаз" про визнання протиправним та скасування рішення комісії АТ "Одесагаз".

Ухвала оскарженню не підлягає, та набирає законної сили з моменту підписання суддею. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, в разі їх наявності в заявника, можуть бути додані до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Кравцова А.В.