Справа № 462/5031/23 Головуючий у 1 інстанції Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2167/24 Доповідач в 2-й інстанції Мікуш Ю. Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Іванова О.О.

З участю позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Брони М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 462/5031/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 21 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Рудої Л.Я., приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Лариси Ярославівни,- про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування

в с т а н о в и в :

30 червня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Рудої Любові Ярославівни, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Лариси Ярославівни про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , до складу спадкового майна після смерті якої увійшла, зокрема, і частка у квартирі АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 заповіту на випадок своєї смерті не складала, тому спадкоємцями першої черги за законом були її діти відповідачка ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

З метою належного оформлення своїх спадкових прав після смерті матері, ОСОБА_6 звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Рудої Любові Ярославівни із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтва про право на спадщину на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 увійшла успадкована ним, але юридично не оформлена після смерті матері ОСОБА_5 1/8 частка квартири АДРЕСА_1 , а також належна йому частка у згаданій квартирі відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 11 лютого 1997 року.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його дружина позивачка ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 . З метою належного оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_6 позивач, а також в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулась до приватного нотаріуса ЛМНО Коцюруби Л.Я. із заявою про прийняття спадщини, однак листом від 27.06.2023 року № 38/01-16 приватним нотаріусом Коцюрубою Л.Я. повідомлено спадкоємців ОСОБА_6 про те, що видати останнім свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 не може, оскільки не визначена його частка та частка його матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , рекомендовано звернутись до суду (а.с.12т.1).

Враховуючи наведене, просила позов задоволити.

Позивачі просили визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/16 часток квартири АДРЕСА_1 , загальною площею, 46,1 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м. у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/16 часток квартири АДРЕСА_1 , загальною площею, 46,1 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м. у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 .

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Рудої Любові Ярославівни, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Лариси Ярославівни про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/16 часток у квартирі АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/16 часток у квартирі АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 .

За результатами розгляду заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, зважаючи на факт неотримання нею копії судового рішення, судом скасовано заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 жовтня 2023 у цивільній справі 462/5031/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса ЛМНО Рудої Л.Я., приватного нотаріуса ЛМНО Коцюруби Л.Я. про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 21 травня 2024 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса ЛМНО Рудої Любові Ярославівни, приватного нотаріуса ЛМНО Коцюруби Лариси Ярославівни про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/16 часток у квартирі АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/16 часток у квартирі АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 .

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи суд неналежно та несвоєчасно повідомляв сторони про розгляд справи, що призвело до неможливості подання нею пояснень з приводу поданого позову.

З сторони позивачів не доведено наявності між ними та відповідачами спору щодо визнання права власності та визначення частки у спільному майні співвласників.

Просить відмовити позивачу в задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

16 грудня 2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Брони М.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивований тим, що позовна заява була подана з метою захисту спадкових прав та інтересів неповнолітнього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Брони М.В. на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 11.02.1997 року, виданого Львівським бюро приватизації відомчого житла Львівської залізниці квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Співвласник ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 02.08.2019 року Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

З матеріалів спадкової справи № 25/2019 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявами про прийняття спадщини звернулись її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зазначаючи, що на день смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно: частка в квартирі АДРЕСА_1 . Проти визначення частки матері в розмірі 1/4 частини квартири не заперечують.

Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не видавалось (а.с.86-98).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не отримавши свідоцтва про право на спадщину, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданого 05.04.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.10).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_4 , виданого 06.04.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.8).

ОСОБА_6 був батьком ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_5 , виданим 22.06.2016 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.9).

11.04.2023 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса ЛМНО Коцюруби Л.Я. із письмовою заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 , в тому числі із письмовою заявою в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2016р.н., вказавши при цьому, що на день смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно, зокрема частка квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та 1/8 частка згаданої квартири, що належала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , матері ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (матеріалами спадкової справи № 21/2023) (а.с.44-75 т.1).

Відповідач ОСОБА_2 13.04.2023 року подала приватному нотаріусу ЛМНО Коцюрубі Л.Я. та приватному нотаріусу Рудій Л.Я. письмову заяву, у якій підтвердила, що померлому ОСОБА_6 , померлій ОСОБА_5 та їй належала частка у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а також співвласниками були ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності (а.с.46, 86 зворот т.1).

Як вбачається із відповіді приватного нотаріуса ЛМНО Коцюруби Лариси Ярославівни № 38/01-16 від 27.06.2023 року свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , не може бути видане ОСОБА_1 та малолітньому сину ОСОБА_3 , оскільки не визначена частка померлого ОСОБА_6 та матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , після смерті якої її син ОСОБА_6 , прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка є у спільній сумісній власності та входить до складу спадкового майна (а.с.12 т.1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час смерті спадкодавця спадкове майно перебувало на праві спільної сумісної власності, в ході оформлення спадкових прав позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку спадкодавця у майні, оскільки така не була визначена, тому на думку суду стороною позивача було обрано правильний спосіб захисту своїх прав саме шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 та 2 статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що право позивачів на частку у спадщині відповідачами не заперечується, тому жодних прав позивачів відповідачі не порушували та визнають такі за позивачами, що підтверджено у заяві ОСОБА_2 на ім`я приватного нотаріуса Коцюруби Л.Я. (а.с.46).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не звернув увагу на те, що спір між сторонами у справі відсутній та підставою звернення до суду став лише лист приватного нотаріуса Коцюруби Л.Я. № 38/01-16 від 27.06.2023 рокув якому зазначено , що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що частки сторін не визначені.

Однак лист приватного нотаріуса не є відмовою у вчиненні нотаріальної дії, що передбачена главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, а тому не є підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до статті 50 Закону "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Позивачі дій нотаріуса до суду не оскаржували.

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Спадкоємці можуть за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, або за нотаріально посвідченим договором, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Договір про поділ спадщини укладається спадкоємцями в межах спадкової справи після закінчення строку для прийняття спадщини, але до видачі свідоцтва про право на спадщину.

Підпункт 4.10 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку\

Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини або з дня державної реєстрації смерті особи у випадках, встановлених пунктом 20 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, або не раніше строків, встановлених у частині другій статті 1270, статті 1276 Цивільного кодексу України. Підпункт 4.11 пункту 4 глави 10 розділу II із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції № 405/5 від 14.02.2025\

Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена (Підпункт 4.12 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 права на частку у спадщині позивачів не оспорюють, зокрема, відповідач ОСОБА_2 подала 13.04.2023 року приватному нотаріусу письмову заяву, в якій підтвердила за померлим ОСОБА_6 частку в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належала їй з померлим, а також ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

У постанові Верховного Суду від 16.06.2021 року у справі № 570/997/19 Верховний Суд прописав, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на викладене, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті, незалежно від обґрунтованості позову, а,відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З врахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обгрунтованості позову, а, відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.

Встановивши, що між сторонами не існує спору, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду про задоволення позову, а тому рішення суду слід визнати нечинним та закрити провадження у справі з підстав відсутності предмета спору.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.3; 362 ч.1п.3; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати нечинним заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 21 травня 2024 року.

Закрити провадження у справі № 462/5031/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , з участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Руда Л.Я., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Л.Я.,- про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 06 травня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк