Справа № 161/7986/25
Провадження № 2/161/3196/25
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

29 квітня 2025 року місто Луцьк

Суддя Луцького місьурайонного суду Волинської області Філюк Т.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кінах Яни Валеріївни про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и л а :

28 квітня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Одночасно з позовною заявою від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кінах Яни Валеріївни надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник позивача просить забезпечити позов шляхом заборони суб`єктам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь-які дії та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме щодо земельної ділянки площею 0,2500 (нуль цілих двадцять п`ять сотих) га, кадастровий номер :01:001:2050, що розташована за адресою: с. Лище, Лищенської сільської ради Луцького району Волинської області для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Заява обґрунтована тим, що позивачу належить земельна ділянка площею 0,2500 (нуль цілих двадцять п`ять сотих) га, кадастровий номер :01:001:2050, що розташована за адресою: с. Лище, Лищенської сільської ради Луцького району Волинської області для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І.11 жовтня 2011 року.

21 вересня 2023 року позивач звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Луцької міської ради Гейзера Сергія Анатолійовича про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням №69439648 від 25 вересня 2023 року державним реєстратором відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на земельну ділянку на підставі п.12 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. Заочним Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 січня 2025 року у справі №161/17960/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради (державний реєстратор Гейзер Сергій Анатолійович) про визнання права власності на земельну ділянку позовні вимоги задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,2500 (нуль цілих двадцять п`ять сотих) га, кадастровий номер :01:001:2050, що розташована за адресою: с. Лище, Лищенської сільської ради Луцького району Волинської області, яка виділена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Рішення суду набрало законної сили 11.02.2025 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Ресстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:2050 наявний запис про речове право: 56437720, внесений 28.08.2024 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Валянською Тетяною Петрівною. Власник земельної ділянки - ОСОБА_2 . Підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на земельну ділянку за позивачем ОСОБА_1 стало те, що остання звернулася із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників. Відтак, будучи внесеним до реєстру боржників, ОСОБА_3 «зумів» відчужити земельну ділянку без правових підстав на те. З огляду на те, що спірна земельна ділянка була відчужена ОСОБА_3 неправомірно, а тому існує ризик у подальшому відчуженні вказаної земельної ділянки. Відтак, наявна необхідність у накладенні заборони здійснювати реєстраційні дії щодо вказаного майна.

Вважає, що невжиття такого заходу може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду, ефективно захистити або поновити порушені права та інтереси позивача, за захистом якого вона звертається до суду. ОСОБА_2 , в свою чергу, як юридичний фактичний володілець спірної земельної ділянки може його реалізувати (продати, подарувати тощо), тобто може відчужити на користь третіх осіб. На її думку, якщо до закінчення розгляду справи буде відчужене майно, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення її порушеного права. Саме такий вид забезпечення позову, як заборона здійснювати реєстраційні дії щодо земельної ділянки є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, вжиті судом заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

У постанові Великої палати ВС від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові ВП ВС від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно з положеннями ч.7 ст.153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, в обґрунтування необхідності забезпечення позову представник позивача зазначає, що доки позивач ОСОБА_1 буде відстоювати свої права в судовому порядку в межах поданої позовної заяви до відповідача ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, земельну ділянки площею 0,2500 (нуль цілих двадцять п`ять сотих) га, кадастровий номер :01:001:2050, що розташована за адресою: с. Лище, Лищенської сільської ради Луцького району Волинської області для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , як юридичний фактичний володілець спірної земельної ділянки може її реалізувати (продати, подарувати тощо), тобто може відчужити на користь третіх осіб.

До позовної заяви представником позивача долучено копію рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_4 № 69439648 від 25 вересня 2023 року про про відмову у проведенні реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці (а.с.26).

Заочним Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 січня 2025 року у справі №161/17960/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради (державний реєстратор Гейзер Сергій Анатолійович) про визнання права власності на земельну ділянку позовні вимоги задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,2500 (нуль цілих двадцять п`ять сотих) га, кадастровий номер :01:001:2050, що розташована за адресою: с. Лище, Лищенської сільської ради Луцького району Волинської області, яка виділена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Рішення суду набрало законної сили 11.02.2025 року (а.с.27-29).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Покликання представника заявника на можливість відповідачем ОСОБА_2 реалізувати (продати, подарувати тощо), відчужити на користь третіх осіб спірну земельну ділянку до уваги судом не приймаються з огляду на таке.

Так, з часу відмови позивачу державним реєстратором щодо державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку ( 25.09.2023р.) до звернення ОСОБА_1 до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради (державний реєстратор Гейзер Сергій Анатолійович) про визнання права власності на земельну ділянку (26.09.2024р.) минув рік. Тобто позивач протягом року не вживала дій щодо оформлення права власності на вказану земельну ділянку.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Ресстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.04.2025 року, власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:2050 площею 0,25 га є ОСОБА_2 з 28.08.2024 року.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Позивачем не доведено у заяві про забезпечення позову, та матеріалах справи не міститься жодних доказів того, що відповідач може реалізувати спірну земельну ділянку, не надано докази, що відповідач має чи мала намір вжити заходи щодо відчуження такого майна..

Наявність між сторонами спору з приводу витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння, не може свідчити про фактичну можливість відповідача реалізувати земельну ділянку з приводу якої виник спір, отже цю обставину у суді не доведено, а тому не доведено реальну імовірність ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у даній справі.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги відсутність належного обґрунтування позивачем обраного ним заходу забезпечення позову з точки зору гарантування ефективного захисту її прав, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ч. 1 ст. 149 ЦПК України підстав для забезпечення позову, у зв`язку з чим в забезпеченні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.7 ст.153 ЦПК України про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суддя

у х в а л и л а :

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кінах Яни Валеріївни про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначениий строк обчислюється з дня складення повного тексту.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту ухвали 29 квітня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.М.Філюк