Номер провадження: 22-ц/813/2646/25
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління дорожнього господарства Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2024 року, постановленого під головуванням судді Свяченої Ю.Б., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління дорожнього господарства Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просила стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 99227,69 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 10000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, витрати на оплату оцінки колісного транспортного засобу у розмірі 3800,00 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що їй належить транспортний засіб марки «Ford Fusion» д/н НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 14.04.2023 року.

28.04.2023 року приблизно з 17:40-17:50 на зазначений транспортний засіб, що належить позивачці, та був припаркований за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 17/Рішельєвська, 19, впав вуличний ліхтар, який пошкодив задню частину транспортного засобу (розбив скло, пошкоджена кришка багажника, ліве заднє крило тощо). Вказаний транспортний засіб було припарковано у дозволеному місці.

На місце події позивачем було викликано патруль поліції для фіксування та оформлення вказаної події, що підтверджується заявою від 28.04.2023 року, поясненнями позивача, листом Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області відділ поліції №2 від 25.05.2023 року.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу «Ford Fusion» д/н НОМЕР_1 від 03.06.2023 року за №742/23 вартість відновлюваного ремонту завданого власникові автомобіля складає 99227,69 грн.

Відсутність транспортного засобу завдає позивачу значного дискомфорту, порушує усталений ритм її життя, що призводить до душевних хвилювань та дискомфорту, у зв`язку з чим позивач вважає необхідним відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Крім того, позивачем понесено витрати на оплату оцінки колісного транспортного засобу №742/23 від 04.06.2023 року у розмірі 3800,00 грн.

Відповідно до Акту огляду світильника, який розміщено на вул. Рішельєвська, кут вул. Жуковського у м. Одеса від 15.05.2023 року, світильник зовнішнього освітлення та опора, які впали, на балансі КПЕМЗО «Одесміськсвітло» не числяться.

Відповідно до відповіді Департаменту благоустрою міста Одеської міської ради від 23.10.2023 року за №01-16/101 на адвокатський запит, після проведення реконструкції на вулиці Рішельєвській у м. Одеса в 2018-2109 роках, елементи благоустрою, а саме: опори освітлюваної мережі тощо не передані рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради на баланс експлуатуючих організацій.

Судом до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Управління дорожнього господарства Одеської міської ради.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з Управління дорожнього господарства Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 62522 грн. 43 коп.

Стягнуто з Управління дорожнього господарства Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн.

Стягнуто з Управління дорожнього господарства Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на оплату оцінки колісного транспортного засобу №742/23 від 04 червня 2023 року у сумі 3800 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Управління дорожнього господарства Одеської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку наданих доказів Управління дорожнього господарства Одеської міської ради та його Положенню, яке підтверджує відсутність повноважень на утримання та облік об`єктів благоустрою, які належать до комунальної власності, у тому числі і системи зовнішнього освітлення, до складу якого увійшли вуличний ліхтар на вул. Жуковського, 17 ріг вул. Рішельєвська, 19 у м. Одесі, тобто не взяв до уваги, що Управління не є балансоутримувачем об`єктів благоустрою комунальної власності.

03 квітня 2025 року від адвоката Зайцева М.П. представника ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який судом не приймається до уваги, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року провадження у справі за апеляційною скаргою Управління дорожнього господарства Одеської міської ради було відкрито з наданням учасникам справи строку для подачі відзиву на апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання (а.с. 62 т. 2).

Копія апеляційної скарги, та ухвала про відкриття провадження були отримані ОСОБА_1 10 лютого 2025 року (а.с. 67 т. 2).

Проте, відзив на апеляційну скаргу був поданий тільки 03 квітня 2025 року, тобто з пропуском встановленого в ухвалі суду про відкриття провадження п`ятнадцятиденного строку, в якому не зазначені поважні причини його пропуску, а також не надані докази його пропуску з поважних причин (а.с. 92-94 т. 2).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , представника Управління дорожнього господарства Одеської міської ради, ОСОБА_1 , її представника адвоката Зайцева М.П., Лебедєвої Д.Ф. та Старостіна О.С., представників Виконавчого комітету Одеської міської ради, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 належить автомобіль «FORD FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

28.04.2022 року зазначений транспортний засіб було пошкоджено, внаслідок падіння ліхтаря за адресою: вул. Жуковського,17 кут Рішельєвської,19. В результаті чого транспортному засобу було нанесено механічні пошкодження та спричинено матеріальну шкоду власнику авто ОСОБА_1 .

Працівниками поліції зафіксований факт падіння ліхтаря.

Відповідно до звіту №742/23 про оцінку колісного транспортного засобу FORD FUSION, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 03.06.2023 року, виконаного ФОП ОСОБА_3 , встановлено, що вартість відновлюваного ремонту колісного транспортного засобу FORD FUSION, державний номер НОМЕР_1 , пошкодженого падінням вуличного ліхтаря зовнішнього освітлення 28.04.2023 року, станом на дату оцінки (дату огляду) 12.05.2023 року, визначається рівною 99227,69 грн., матеріальний збиток, завданий власнику «FORD FUSION», державний номер НОМЕР_1 , становить 62522,43 грн.

Факт настання ДТП підтверджується поясненнями від 28.04.2023 року, заявою на ім`я начальника відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Вячеславу Барбі від ОСОБА_1 від 28.04.2023 року, відповіддю начальника відділу поліції Барби В. від 25.05.2023 року №60.2-6465, актом огляду світильника, який розміщено на вул. Рішельєвська кут вул. Жуковського у м. Одеса, фото з місця ДТП та інш.

Судом вірно зазначено про доведеність позивачем факту завдання механічних пошкоджень автомобілю «FORD FUSION», державний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу та розмір завданої шкоди.

З довідки ОСОБА_4 та Азовського морів вбачається, що погодні умови 28.04.2023 року в м. Одеса за даними спостережень метеостанції Одеса, Франзузький бульвар, 89, зареєстровані такі метеорологічні явища: дощ 07.15 год. 12.20 год.; кількість опадів: 0,0 мм; вітер: північ-північний захід, 2 6 м/с, пориви 12 14 м/с. 27.04.2023 року об 11:00 год. надано попередження про небезпечне метеорологічне явище 1 рівня (жовтого) небезпечності по м. Одеса, а саме: у найближчі 1 2 години 27 квітня очікується пориви північного вітру 15 18 м/с, які збережуться до кінця доби та вранці 28 квітня.

Згідно відповіді № 01-58/274 від 21.03.2024, станом на 18 березня 2024 року нове обладнання (світильники, кронштейн, кабель, опори), яке встановлено на вул. Рішельєвській в ході капітального ремонту на баланс КП «Одесміськсвітло» за актом прийому-передачі не передавалося.

Згідно відповіді №01-16/101 від 23.10.2023 року в.о. директора Департаменту ОСОБА_5 повідомлено, що на балансі та утримання Департаменту, світильник зовнішнього освітлення, який впав 28.04.2023 року на вул. Рішельєвська,19 кут вул. Жуковського, 17, м. Одеса не перебуває.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із наступного.

Нормою п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та 3.1.7. Правил благоустрою території міста, громадянам надано право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 р., потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна та робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», утримання в належному стані території - використання її за призначенням відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також санітарне очищення території, її озеленення, збереження та відновлення об`єктів благоустрою; вулично-дорожня мережа - призначена для руху транспортних засобів і пішоходів мережа вулиць, доріг, внутрішньоквартальні та інші проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, набережні, майдани, площі, а також автомобільні стоянки та майданчики для паркування транспортних засобів з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху; заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

За приписами п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: прибудинкові території; території будівель та споруд інженерного захисту територій.

Елементами (частинами) об`єктів благоустрою є: 4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами (п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Частиною 2 статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Положеннями ч. 1 ст. 22 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зазначено, що комплексним благоустроєм вважається проведення на визначеній території населеного пункту (мікрорайон, квартал, парк, бульвар, вулиця, провулок, узвіз тощо) комплексу робіт з улаштування (відновлення) покриття доріг і тротуарів, обладнання пристроями для безпеки руху, озеленення, забезпечення зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами, встановлення малих архітектурних форм, здійснення інших заходів, спрямованих на поліпшення інженерно-технічного і санітарного стану території, покращання її естетичного вигляду.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», підприємства, установи, організації забезпечують благоустрій земельних ділянок, наданих їм на праві власності чи праві користування відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть передавати об`єкти благоустрою на баланс підприємствам, установам, організаціям відповідно до частини першої статті 15 цього Закону. Балансоутримувач об`єкта благоустрою з метою належного його утримання та здійснення своєчасного ремонту може залучати для цього на умовах договору інші підприємства, установи, організації.

Змістом норм ст. 10, 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування», безпосереднє визначення балансоутримувача об`єктів благоустрою комунальної власності, до яких належить і проїжджа частина та її елементів належить до повноважень саме виконавчих органів місцевого самоврядування, які також мають здійснювати функції із забезпечення належного утримання та ремонту об`єктів благоустрою комунальної власності.

Окрім цього, приписи пункту 7 частини 1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частини 1 статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» вказують, що організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача в тому числі контроль за станом зелених насаджень належить до віддання виконавчого органу міської ради.

Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.

Отже, балансоутримувачем є уповноважений орган місцевого самоврядування, який відповідає за утримання та збереження.

Підпунктом 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Тобто, до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння ліхтаря покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення матеріальної моральної шкоди з Управління дорожнього господарства Одеської міської ради.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

При цьому, суд першої інстанції при застосуванні норм права до вказаних правовідносин вірно врахував висновки щодо застосування норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги Управління дорожнього господарства Одеської міської ради, про те, що суд першої інстанції не надав оцінку наданих доказів Управління дорожнього господарства Одеської міської ради та його Положенню, яке підтверджує відсутність повноважень на утримання та облік об`єктів благоустрою, які належать до комунальної власності, у тому числі і системи зовнішнього освітлення, до складу якого увійшли вуличний ліхтар на вул. Жуковського, 17 ріг вул. Рішельєвська, 19 у м. Одесі, тобто не взяв до уваги, що Управління не є балансоутримувачем об`єктів благоустрою комунальної власності, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки позивачем доведений факт заподіяння матеріальної шкоди майну, що належить ОСОБА_1 , внаслідок пошкодження належного їй на праві власності транспортного засобу через падіння вуличного ліхтаря зовнішнього освітлення, проте з урахуванням того, що позивачем не надано доказів того, що відповідальною за це особою є саме Виконавчий комітет Одеської міської ради, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення шкоди саме з Управління дорожнього господарства Одеської міської ради у відповідності до встановлених обставин та вимог чинного законодавства.

Колегія суддів вважає, що на момент розгляду справи суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління дорожнього господарства Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02 травня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда