Номер провадження: 22-ц/813/2772/25
Справа № 946/6746/19
Головуючий у першій інстанції Присакар О. Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим будинком, згідно останніх уточнень просила

- припинити право власності на 1/6 частку житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 106 від 24.09.2016 року, з номером запису про право власності № 16659679, з виплатою грошової компенсації ОСОБА_1 , у розмірі 118 229 грн за вказану частку майна;

- визнати право власності на 1/6 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 04.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. в реєстрі № 2659 та розпорядження виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області № 432р від 20.09.2016 року позивач являється власником 5/6 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником 1/6 частки згідно до Інформаційної довідки від 29.09.2016 року являється ОСОБА_1 . З братом у них склалися конфліктні стосунки та виникають непорозуміння з приводу порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою. Вважає, що у відповідності до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду, оскільки для цього є всі підстави та умови:, а саме: частка є незначною і не може бути виділена в натурі та річ є неподільною, що підтверджено відповідними висновками експертиз, спільне володіння та користування майном є неможливим, що встановлено вироком суду від 22.06.2022 року, та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та його сім`ї, у яких наявне інше житло.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про припинення права власності та визнання права власності задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на 1/6 частку у спільному майні спірному житловому будинку з надвірними спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 106 від 24.09.2016 року, з номером запису про право власності № 16659679.

Виплачено ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсацію вартості 1/6 частки у спільному майні спірному житловому будинку з надвірними спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 118 228,84 грн., які внесені на депозитний рахунок згідно квитанції № 168018123 від 12 жовтня 2022 року.

Визнано за ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/6 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Зінов`єв О.О. у судове засідання, призначене на 15.04.2025 року о 14:30 год. не з`явились.

Від адвоката Зінов`єва О.О. до Одеського апеляційного суду 14.04.2025 року через електронну пошту надійшла заява про відкладення (перенесення) судового засідання призначеного о 14:30 год. на 15.04.2025 року на іншу дату з посиланням на хворобу Марінова О.С.

Присутні в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Константинов В.І. проти задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Зінов`єва О.О. про відкладення (перенесення) судового засідання заперечували, посилаючись, що неможливість не явки відповідача через хворобу не підтверджена відкриттям лікарняного листа, а причина не явки самого представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Зінов`єва О.О. взагалі у заяві не зазначена і поважність його відсутності нічим не підтверджена і крім того, звернули увагу, що явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а справа розглядається поза розумним строком.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 15.04.2025 року відповідача та його представника, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що справа перебуває в судах вересня 2019 року, а в апеляційному суді жовтня 2024 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст.ст. 210, 371 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити с удове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, припиняючи право власності ОСОБА_1 на 1/6 частку у спільному майні спірному житловому будинку з надвірними спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 106 від 24.09.2016 року, з номером запису про право власності № 16659679, виплачуючи ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/6 частки у спільному майні спірному житловому будинку з надвірними спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 118 228,84 грн., які внесені на депозитний рахунок згідно квитанції № 168018123 від 12 жовтня 2022 року, визнаючи за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що:

- 1/6 частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності, яка становить 13,8 кв. м., є незначною і не може бути виділена в натурі.

- спільне володіння і користування майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є неможливим, оскільки між сторонами існують конфліктні стосунки.

- ОСОБА_1 має у власності інше жило, крім 1/6 частини у спірному будинку

- визначена у висновку експерта № 34/128-2020 вартість 1/6 частки житлового будинку 118 228 грн. 23 коп., внесена позивачем на депозитний рахунок згідно з квитанцією № 168018123 від 12.10.2022 року, відповідачем у встановленому порядку не спростована

- припинення права власності на 1/6 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї, оскільки він та члени його сім`ї цією часткою не користуються та постійно проживають за іншими адресами, що відповідачем не спростовується.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- ОСОБА_2 належать 5/6 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2009 року у цивільній справі № 2-552/09 та розпорядження Ізмаїльського міського голови № 432р від 20.09.2016 року (1/6 частка) та договору дарування частин житлового будинку від 04.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2659 (2/3 частки), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 72317449 від 04.11.2016 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 69379123 від 29.09.2016 року (т.1, а. с. 11, 13, 32);

- ОСОБА_1 належить 1/6 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2009 року у цивільній справі № 2-552/09 та розпорядження Ізмаїльського міського голови № 432р від 20.09.2016 року (т. 1, а. с. 13, 32);

- згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 09.03.2020 року, інвентаризаційна справа № 13108 - загальна площа спірного об`єкта нерухомості складає 83,0 кв. м. в тому числі житлова -28,2 кв. м. (т.1, а. с. 113-116);

- згідно з висновком експерта № 34/128-2020 за результатами судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи, складеного 29.06.2022 року судовим експертом Цуркан В.І. належні ОСОБА_2 5/6 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 не можуть бути виділені в натурі, оскільки площа житлового будинку, яка мала б залишитися у володінні та користуванні власника 1/6 частки ОСОБА_1 , становить 13,8 кв. м., що значно менше від мінімально встановленої вимогами ДБН В.2.2.-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» площі для однокімнатної квартири 28 кв. м., тобто технічно вказаний житловий будинок не може бути поділеним на дві окремі квартири у відповідності до належних сторонам часток, а отже і не можуть бути поділені господарські будівлі та споруди. Таким чином, відповідно до ч.2 ст. 183 ЦК України, будинок літ. «А» з прибудовою літ. «а», верандою літ. «а1» у складі домоволодіння по АДРЕСА_1 є неподільним відповідно до належних співвласникам часток 5/6 та 1/6, оскільки відсутня технічна можливість переобладнати його приміщення у дві ізольовані квартири з дотриманням вимог пунктів 5.17 -5.26 державних будівельних норм ДБН В.2.2.-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», також відповідно до ч.2 ст. 186 ЦК України неподільними залишаються господарські будівлі та споруди, отже і не підлягає вирішенню питання щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою у складі вказаного домоволодіння. Також з огляду на архітектурно планувальне вирішення приміщень житлового будинку літ. «А» з прибудовою літ. «а» та верандою літ. «а1» домоволодіння по АДРЕСА_1 , не є можливим надати варіант встановлення порядку користування ними у відповідності до належних сторонам часток. Ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 29.06.2022 року складає сімсот дев`ять тисяч триста сімдесят три грн., що еквівалентно 24248 доларів США (курс 100 доларів США станом на 29.06.2022 року за даними НБУ складає 2925,49 грн.) (т. 1., а. с. 122);

- вартість 1/6 частки житлового будинку складає 118 228 грн. 23 коп., була внесена позивачем на депозитний рахунок згідно квитанції № 168018123 від 12.10.2022 року (т.1., а.с.177).

- постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.12.2017 року у справі № 500/6830/17 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмір 51 грн. Судом було встановлено, що 22.11.2017 року ОСОБА_1 знаходячись в АДРЕСА_1 вчинив сварку та виражався грубою нецензурною лайкою на адресу своєї сестри ОСОБА_2 , в ході чого розбив скло на двері, чим порушив громадський порядок та спокій громадян. (т. 1., а. с. 186);

- вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.06.2022 року у кримінальному провадженні № 946/2013/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.05.2023 року вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.06.2022 року, відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України залишено без змін. Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.06.2022 року відносно ОСОБА_1 набрав законної сиди 16.05.2023 року. (т.1., а. с. 236-240).

- факт наявності сталих конфліктних та складних стосунків між сторонами були підтверджені показами свідків, поясненнями позивача та відповідача в судових засіданнях, письмовими поясненнями батька сторін ОСОБА_3 , з яких вбачається, що спільне проживання та користування спірним житловим будинком є неможливим;

- позивач не проживає у спірному житловому будинку, їй чиняться перешкоди відповідачем у користуванні ним, через їх неприязні та конфліктні відносини та створення відповідачем у дворі та в житловому будинку звалища сміття, що підтверджується фотографіями (т.1., а. с. 37 -40, 192-197) та фотографіями, які містяться на CD диску;

- відповідно до листа № 491 від 02.09.2022 року, наданого КП «Ізмаїльське МБТІ» станом на 31.12.2012 року власником квартири АДРЕСА_4 зареєстрований ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1238 (т.1., а. с. 149);

- згідно з свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , виданого 29.05.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (т.1, а. с. 221);

- на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.02.2014 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В., право власності на квартиру АДРЕСА_5 зареєстровано за дружиною відповідача ОСОБА_5 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 328781781 від 11.04.2023 року, в цій квартирі відповідач постійно проживає, що ним не заперечується (т.1., а. с. 232);

- згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 308524668 від 30.08.2022 року, право власності на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 65,4 кв. м. та житловою площею 41,2 кв. м. зареєстровано за ОСОБА_1 ( т.1, а.с.146-147);

- в цій квартирі АДРЕСА_6 проживають сини відповідача з їхніми родинами, що було зазначено у поясненнях відповідача від 10.04.2023 року (т. 1., а. с. 213);

Колегія суддів виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно з вимогами ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тлумачення статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року в справі № 6-81 цс 11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68 цс 14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943 цс 16, які вірно враховані судом першої інстанції при розгляді справи і ухваленні рішення, яке переглядається в апеляційному порядку.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180 гс 18) зроблено висновок, що відсутність конструкції (за наявності одночасно) у статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).

Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

Даний правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 обґрунтовано у відповідності до ст. 263 ч.4 та ч.2 ст. 416 ЦПК України врахований судом першої інстанції при розгляді справи, яка переглядається в апеляційному порядку.

Встановивши, що

- належна ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності 1/6 частина, яка становить 13,8 кв. м., є незначною і не може бути виділена в натурі;

- спільне володіння і користування майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є неможливим, оскільки між сторонами існують конфліктні стосунки;

- ОСОБА_1 має у власності інше жило, крім 1/6 частини у спірному будинку;

- визначена у висновку експерта № 34/128-2020 вартість 1/6 частки житлового будинку 118 228 грн. 23 коп., внесена позивачем на депозитний рахунок згідно з квитанцією № 168018123 від 12.10.2022 року, відповідачем у встановленому порядку не спростована;

- припинення права власності на 1/6 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї, оскільки він та члени його сім`ї цією часткою не користуються та постійно проживають за іншими адресами, що відповідачем не спростовується.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заявленого позову та припинення права власності ОСОБА_1 на 1/6 частку у спільному майні спірному житловому будинку з надвірними спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 106 від 24.09.2016 року, з номером запису про право власності № 16659679; виплату ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/6 частки у спільному майні спірному житловому будинку з надвірними спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 118 228,84 грн., які внесені на депозитний рахунок згідно квитанції № 168018123 від 12 жовтня 2022 року; визнання за ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/6 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spai», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 30.04.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова