УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/5591/25

Провадження № 2-з/712/32/25

01.05.2025 м. Черкаси

Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Ватажок-Сташинська А.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Війтенка Вадима Юрійовича про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування.

Одночасно із зверненням з даним позовом до суду представником ОСОБА_1 адвокатом Війтенком Вадимом Юрійовичем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить:

заборонити приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу Степаненко Аллі Миколаївні у спадковій справі №83/2032 (номер у спадковому реєстрі 71478140), заведеній 30.10.2023 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти дії з видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на 1/8 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , та частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 ,

заборонити державним реєстраторам, у тому числі приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу Степаненко Аллі Миколаївні вчиняти дії з державної реєстрації прав на 1/8 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , та частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що предметом спору між сторонами є визнання у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 права власності на 1/8 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , та частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 . У постанові приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко Алли Миколаївни від 07.04.2024 вказано, що окрім ОСОБА_1 відповідно до матеріалів спадкової справи спадкоємицею ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_2 , яка вже звернулась із заявою про прийняття спадщини. Як зазначено у заяві про забезпечення позову, з огляду на наведене до ухвалення та набуття рішенням законної сили у даній справі, приватним нотаріусом може бути видано свідоцтво про право на спадщину та здійснено державну реєстрацію права власності за відповідачем. Також у заяві про забезпечення позову зазначено, що, на думку представника позивача, наявні всі підстави стверджувати, що невжиття у даному випадку заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Сторони в судове засідання щодо розгляду заяви про забезпечення позову не викликалися, та відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, розгляд заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

З системного аналізу положень ст. 150-153 ЦПК України вбачається, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

При цьому, системний аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації завданням цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року № 753/22860/17, провадження № 14 88цс20).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц, провадження № 61-38692св18.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками внаслідок невжиття цих заходів.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При вирішенні даної заяви про забезпечення позову, суд зауважує, що звертаючись з позовом до суду про визнання у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 права власності на 1/8 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , та частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 стороною позивача також заявлено заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що у постанові приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко Алли Миколаївни від 07.04.2024 вказано, що окрім ОСОБА_1 відповідно до матеріалів спадкової справи спадкоємицею ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_2 , яка вже звернулась із заявою про прийняття спадщини. Як зазначено у заяві про забезпечення позову, з огляду на наведене до ухвалення та набуття рішенням законної сили у даній справі, приватним нотаріусом може бути видано свідоцтво про право на спадщину та здійснено державну реєстрацію права власності за відповідачем. Також у заяві про забезпечення позову зазначено, що, на думку представника позивача, наявні всі підстави стверджувати, що невжиття у даному випадку заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Питання видачі свідоцтва про право на спадщину належить до виключної компетенції нотаріусів або інших органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок вчиняти нотаріальні дії.

Згідно з ст. 2, 7, 39 Закону України «Про нотаріат» правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.

Відповідно до ч.2 ст.8-1 Закону України «Про нотаріат» будь-яке втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків або спонукання до вчинення ним неправомірних дій, у тому числі вимагання від нього, його помічника, інших працівників, які знаходяться у трудових відносинах з нотаріусом, відомостей, що становлять нотаріальну таємницю, забороняється і тягне за собою відповідальність відповідно до законодавства.

До заяви про забезпечення позову стороною позивача не надано доказів звернення до приватного нотаріуса із заявою про зупинення вчинення нотаріальної дії, яка полягає у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про нотаріат», за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за №282/20595 (далі Порядок №296/5) видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Згідно підпунктом 4.20 пункту 4 Глави 10 розділу ІІ Порядку №296/5 якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту.

Отже Порядком №296/5 прямо передбачено неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у випадку накладення арешту на спірне майно.

Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи обраний стороною позивача спосіб забезпечення позову, суддя приходить до виснов ку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити повністю.

Керуючись ст. 149-153, 157, 258-261, 352-355 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Війтенка Вадима Юрійовича про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська