Номер провадження: 22-ц/813/3253/25
Справа № 495/7522/14-ц
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2024 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості встановив:

08 жовтня 2014 року ПАТ «Імексбанк» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №2428474/N про надання кредиту від 26 листопада 2013 року в сумі 69686,06 грн в тому числі: заборгованість по кредиту в сумі 50000 грн, заборгованість по нарахованим і несплаченим відсотками за користування кредитом у сумі 5050,01 грн, комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку в розмірі 9936,05 грн та штраф в сумі 4700 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 26 листопада 2013 року між ПАТ «Імексбанк» та відповідачем укладено вказаний вище кредитний договір, на підставі якого банк надав позичальнику овердрафт за допомогою платіжною картки VISA, з максимальною сумою заборгованості 50000 грн, зі сплатою 12% річних від суми заборгованості та з встановленням дати остаточного повернення овердрафту до 25 листопада 2016 року.

Цього ж дня, тобто 26 листопада 2023 року між банком та відповідачем укладено договорі №999-000051321 банківського рахунку для відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів тільки в рамках кредитного продукту з видачею платіжної картки VISA для фізичної особи.

Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику грошові кошти у порядку та на умовах, вказаного вище договору, однак відповідач порушив покладені на нього обов`язки щодо сплати основної заборгованості, нарахованих відсотків та комісії.

Банк звертався до відповідача з листом-претензією у якій просив погасити заборгованість, однак у добровільному порядку відповідач кошти не повернув.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонногосуду Одеської області від 11 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Імексбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за Договором № 2428474/N про надання кредиту від 26 листопада 2013 в розмірі 69 686, 06 грн, в тому числі: 50000 грн - заборгованість за кредитом; 5050,01 грн - заборгованість по нарахованим і несплаченим відсоткам за користування кредитом; 9936,05 грн - комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку; 4700 грн - штраф. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонногосуду Одеської області від 02 лютого 2024 року скасовано заочне рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонногосуду Одеської області від 12 липня 2024 року позов ПАТ «Імексбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором №2428474/N від 26 листопада 2023 року в розмірі 69686,06 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Каланжов В.І., просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонногосуду Одеської області від 12 липня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не перевірив правові підстави виникнення у ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» права вимоги до відповідача.

Скаржник вважає, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за допомогою належних та допустимих доказів не підтвердив перехід права вимоги до відповідача від первісного до наступних кредиторів, оскільки правонаступником позивача не надано: оригінал договору відступлення права вимоги від 31 січня 2020 року та договір факторингу №001/06/12 від 06 грудня 2021 року, а також оригінал платіжного документу про придбання (викуп) права вимоги за кредитним договором, який би підтверджував реальність виконання договору про відступлення права вимоги.

На думку скаржника, правом вимоги наділений лише первісний кредитор, тобто ПАТ «Імексбанк», однак останнє звернулося до суду із заявою про залучення правонаступника та не має будь-яких претензій до відповідача.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач посилається на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року, Верховного суду від 02 листопада 2021 року у справі 5026/886/2012, від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (п.2 ч.6 ст. 272 ЦПК України).

Копію апеляційної скарги та копію ухвали Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року про відкриття апеляційного провадження ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» отримало у електронний кабінет 06 грудня 2024 року та 09 грудня 2024 року відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного документу.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не скористалося.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2025 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (69686,06 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не у повній мірі.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини у справі.

26 листопада 2013 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 укладено договір №2428474/N про надання кредиту, за умовами якого банк зобов`язався для власних потреб позичальника надати кредит для сплати коштів понад кредитковий залишок коштів на рахунку шляхом встановлення на поточний рахунок позичальника ліміту овердрафту та зарахування коштів на поточний рахунок № НОМЕР_1 , а позичальник зобов`язався своєчасно погашати овердрафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 12 % річних від суми заборгованості, комісію передбачену цим договором та виконувати інші зобов`язання згідно цього Договору. Кредит надається за допомогою платіжної картки Visa у готівковій чи безготівковій формі, в межах встановленого строку та ліміту овердрафту. Максимальна заборгованість Позичальника за кредитом на умовах овердрафту (ліміт овердрафту) встановлюється в сумі 50 000 грн. Сума використаних за овердрафтом коштів відображається за дебетом відповідного рахунку. Дата остаточного повернення овердрафту по 25 листопада 2016 року (включно) (п.п. 1.2-1.3 договору).

Позичальник, в межах ліміту, використовує овердрафт за допомогою платіжної картки, сплачує проценти за користування овердрафтом, сплачує комісію в розмірах та в строки, встановлені цим договором. Моментом (днем) надання кредиту вважається момент (день) встановлення банком ліміту овердрафту. З карткового рахунку позичальник зобов`язаний отримати кошти самостійно удень надання кредиту окремими частинами або в повній сумі за допомогою платіжної картки. Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки банку: суми кредиту, нарахованих процентів, комісії, можливої неустойки та інших санкцій, визначених цим Договором, якщо інше не випливає з умов цього договору (п.п. 2.1-2.3 договору)

Повернення овердрафту, процентів за користування ним, сплата комісії та неустойки здійснюється за рахунок готівкових та безготівкових надходжень на відкритий Позичальнику транзитний рахунок № НОМЕР_1 , код банку 328384, або рахунковий контракт № 999-00051321. Проценти за користування кредитом на умовах овердрафту нараховуються банком на щоденні дебетові залишки. Нарахування процентів здійснюється банком щодня за методом «факт/360». При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту (п.п.2.4-2.6 договору).

Банк має право: вимагати дострокового повернення заборгованості за овердрафтом, процентів за користування ним та нарахованих комісій та/або припинення дії цього договору у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за даним договором; припинити подальше надання кредиту на умовах овердрафту та/або вимагати від позичальника (незалежно від настання строку погашення кредиту) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та/або процентів за користування ним та/або суми комісій та/або суми неустойки, передбачених цим Договором, у випадках, коли, зокрема, Позичальник затримує сплату частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, сума заборгованості перевищує суму кредиту більш як на десять відсотків, Позичальник не сплатив більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту, Позичальник не виконав у строк інші свої обов`язки по поверненню кредиту та/або сплаті процентів за користування кредитом та/або інші обов`язки по сплаті грошових коштів, передбачені цим Договором. (п.п. 3.2.2, 3.2.5 договору)

Позичальник зобов`язаний: повернути в повному обсязі овердрафт з нарахованими процентами за фактичний час його використання, комісію та можливими штрафними санкціями у терміни, визначені цим Договором; достроково повернути наявну заборгованість за кредитом, винагороду Банку та можливі штрафні санкції у випадках, визначених п.п.3.2.5 цього Договору (п.п. 3.3.5, 3.3.9 договору).

У випадку невиконання Позичальником зобов`язань, визначених п.3.3 Договору, протягом більше тридцяти днів, Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. При цьому термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит підлягає поверненню з моменту отримання Позичальником відповідної письмової вимоги Банку. Повернення кредиту здійснюється Позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення (п.4.8 договору)

Позичальник зобов`язується за повне або часткове прострочення повернення кредиту (овердрафту) та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за Договором сплатити Банку штраф у розмірі 200 грн. за перший прострочений платіж та 500 грн. за кожний наступний прострочений платіж (п.4.9 договору).

Цей Договір діє з моменту його підписання сторонами до закінчення строку, вказаного в п.1.3 цього Договору. У випадку невиконання сторонами зобов`язань за цим Договором, він діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (п. 7.2 договору) (т.1 а.с. 21-26).

Крім цього, 26 листопада 2013 року, відповідач підписав Додаток №1 до договору №2428474/N про надання кредиту, який містить інформацію про порядок сплати позичальником щомісячних платежів за користування кредитними коштами (а.с. 26-27).

Цього ж дня, тобто 26 листопада 2013 року, між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 999-00051321 банківського рахунку (в рамках кредитного продукту банку), за умовами якого якого банк відкриває клієнту в рамках кредитного продукту, поточний рахунок НОМЕР_1 для здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов цього Договору та вимог законодавства України. Банк оформлює та надає клієнту неперсоніфіковану платіжну картку на підставі Анкети-заяви Клієнта на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки, ксерокопії паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного коду та інших документів, згідно з вимогами чинного законодавства України, та здійснює розрахунково-касове обслуговування платіжної картки, відповідно до вимог чинного законодавства України, правил міжнародної платіжної системи Visa International, Тарифів Банку (т.1 а.с.28-33).

Листом від 17 лютого 2014 року №1186 ПАТ «Імексбанк» звернулося до відповідача з вимогою у 30-ти денний термін з дати отримання цього листа повністю погасити заборгованість за кредитом в сумі 54020,48 грн, заборгованість за відсотками на дату погашення (т.1 а.с. 34-35).

Випискою по договору №2428474/N за період 26 листопада 2013 року 25 вересня 2014 підтверджується факт надання позичальнику кредиту, а також нарахування відсотків за користування коштами та комісії за користування коштами після 17 лютого 2014 року, тобто після надіслання вимоги про дострокове погашення заборгованості. Також убачається, що відповідач не сплачував грошові кошти у рахунок погашення заборгованості (т.1 а.с. 7-15).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на 25 вересня 2014 року, ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 69686,06 грн, яка складається з: 50000 грн заборгованості за кредитом; 5050,51 грн заборгованість по відсотках;

9936,05 грн заборгованість по комісії; 4700 грн заборгованість за штрафними санкціями (т.1 а.с. 5).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 березня 2024 року залучено до участі у цій справі ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у якості правонаступника ПАТ «Імексбанк» (т.2 а.с. 11-12). Ця ухвала суду набрала законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем документально доведено беззаперечність стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка позичальником не спростована.

Щодо таких висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає про таке.

В апеляційній скарзі скаржник не заперечує факт особистого підписання ним кредитного договору №2428474/N та договору банківського рахунку№ 999-00051321, укладених 26 листопада 2023 року між ним та ПАТ «Імексбанк», факт отримання кредитних коштів, відповідач також під сумнів не ставить.

Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позовних вимог, скаржник посилається на те, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не надало суду належних доказів, які б підтверджували факт переходу права вимоги до позичальника за вказаним вище кредитним договором, чому, за твердженнями скаржника, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі N 906/1174/18 (провадження N 12-1гс21) зазначено, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.

При цьому, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Як убачається з матеріалів справи, 26 лютого 2024 року представник ПАТ «Імексбанк» звернувся до суду з повідомленням у якому зазначив, що право вимоги за кредитним договором №2428474/N від 26 листопада 2013 року, укладеного між

ОСОБА_1 та ПАТ «Імексбанк», було відступлено - ТОВ «ФК «Фінрайт» у складі лоту GL1N416843, оформленого протоколом електронного аукціону від 03 березня 2020 року №UA-EA-2020-02-11-000002-b (т.1 а.с. 212-213).

01 березня 2024 року, звертаючись до суду із заявою про залучення у якості правонаступника ПАТ «Імексбанк», директор ТОВ «Еліт Фінанс» Наваренко В.Г. зазначив, що 31 березня 2020 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Фінрайт» укладено договір №126 про відступлення права вимоги, згідно з яким до останнього перейшло право вимоги, у тому числі, за кредитним договором №2428474/N від 26 листопада 2013 року. В подальшому 06 грудня 2021 року між ТОВ ФК «Фінрайт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №001/06-12, згідно з яким до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги, в тому числі, за кредитним договором №2428474/N від 26 листопада 2013 року (т.2 а.с. 1-2).

До вказаної вище заяви, директор ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» долучив:

-договір про відступлення права вимоги №126, укладений 31 березня 2020 року, укладеного між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Фінрайт», за умовами якого банк відступив новому кредиту належні банку, а новий кредитор набув право вимоги до позичальників фізичних осіб, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договором (договорами про надання кредиту (овердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених у цьому договорі (т.2 а.с. 11-12);

-договір факторингу №001/06/12, укладений 06 грудня 2021 року між ТОВ ФК «Еліт Фінанс» та ТОВ «ФК «Фінрайт», за умовами якого фактор зобовязався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив фактору, а фактор набув належне клієнтові право вимоги до боржників, поручителів (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «боржники» або «боржник») включаючи право вимоги о правонаступників боржників, спадкоємців боржників, або інших осіб, до яких перейшли обовязки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту та договорами поруки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них) перелік яких наведено в додатку №1 який складається з окремих частин до цього договору (т.2 а.с. 7-8);

-З додатку №1 за договором факторингу №001/06/12 від 06 грудня 2021 року убачається, що витяг з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, містить інформацію про кредитний договір №242874/N від 26 листопада 2013 року, боржника за цим договором ОСОБА_1 , відомості про розмір заборгованості, та грошові кошти сплачені за відступлення права вимоги (т.2 а.с. 4).

Також матеріали справи містять платіжні доручення №31601 від 07 грудня 2021 року та №34410 від 23 грудня 2021 року про сплату ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ТОВ «ФК «Фінрайт» грошових коштів за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №001/06-12 від 06 грудня 2021 року (т.1 а.с.226, 231).

У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 530/1995/18, провадження № 61-697св21, викладено загальний правовий висновок, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Відомостей про те, що договір про відступлення права вимоги №126 та договір факторингу №001/06/12 в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №242874/N від 26 листопада 2013 року, судовим рішенням визнані недійсними, матеріали справи не містять.

Факт переходу права вимоги позивача саме до відповідача за вказаним вище кредитним договором підтверджується витягом з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, який містить відомості та обсяг необхідної інформації, таких як анкетні дані відповідача, номера кредитного договору, суми заборгованості, які дають можливість належним чином підтвердити набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів обставини щодо його права вимоги до ОСОБА_1 , яке перейшло до нього на підставі вказаних вище правочинів, які у судовому порядку недійсними не визнавалися, тобто презумпцію їх правомірності скаржником не спростовано, тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права вимоги, колегія суддів відхиляє.

Первинні бухгалтерські документи (платіжні доручення), спростовують твердження скаржника щодо відсутності у матеріалах справи доказів сплати новим кредитором на рахунок первісного кредитора грошових коштів за договором факторингу, предметом якого, серед іншого, є право вимоги до позивача.

Відповідно до частини шостої статті 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, скаржник не ставив під сумнів достовірність копій документів, поданих ТОВ ФК «Еліт Фінанс» в обґрунтування переходу права вимоги, питання про витребування оригіналів документів, які були подані суду в копіях, не порушував.

В апеляційній скарзі скаржник також не наводить обґрунтованих та об`єктивних сумнівів, які б перешкоджали урахуванню тих копій документів, що подані ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, підстав ставити під сумнів достовірність документів, наданих ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про неврахування місцевим судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах на які посилається скражник, не заслуговують на увагу, з огляд на таке.

У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі N 233/2021/19 (провадження N 14-166цс20), ураховуючи висновки щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин) вважала за потрібне конкретизувати висновок про те, що така подібність означає. Зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та

встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У цій справі Велика палата Верховного Суду зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях.

Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

У справі №5026/886/2012 (постанова від 27 вересня 2021 року) вирішувалося питання про заміну сторони виконавчого провадження - кредитора його правонаступником.

У справі №905/306/17 (постанова від 18 жовтня 2023 року) розглядалася заява про заміну стягувача за виконавчими листами.

У справі №334/6972/17 (постанова від 21 липня 2021 року) предметом спору було визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на викладене, висновки щодо застосування норм права, що містяться у вищезгаданих постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, обставини, встановлені судом в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справах №5026/886/2012, №905/306/17, №334/6972/17.

У справі №753/20537/18 (постанова від 29 червня 2021 року), на яку також посилається скаржник в апеляційній скарзі, Верховний Суд погоджуючись з висновком апеляційного суду, урахував, що перехід права вимоги до товариства відбувся із дотриманням вимог законодавства і договори про відступлення прав недійсними не визнавалися та не скасовані, то суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну позивача у справі його правонаступником.

У справі, що переглядається, колегія суддів звертає увага, що матеріали справи не містять інформації, яка б свідчила про те, що договір про відступлення права вимоги №126 та договір факторингу №001/06/12, визнавалися недійсними у судовому порядку.

Водночас, перевіряючи обґрунтованість розміру заборгованості, стягнутої судом, колегія суддів зазначає про таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі

N 444/9519/12, на яку послався заявник в касаційній скарзі, викладено правові висновки про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 05 квітня 2023 року у справі N 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для відступлення від зазначених висновків (пункт 108 постанови).

Як убачається з матеріалів справи, ПАТ «Імексбанк» 17 лютого 2014 року змінило строк виконання основного зобов`язання (25 листопада 2016 року), направивши відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості у розмірі 54020,48 грн.

Колегія суддів зауважує, що пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, комісію за кредитом припиняється, тому вимоги про стягнення процентів, комісії, які нараховані після 17 лютого 2014 року, є необґрунтованими, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

З огляду на вказане вище, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зменшення розміру заборгованості за кредитом з 69686,06 грн до 54020,48 грн, тобто до розміру заборгованості, яка існувала станом на 17 лютого 2014 року (день пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту).

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду потрібно змінити, зменшивши розмір кредитної заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 69686,06 грн до 54020,48 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на висновки апеляційного суду, про часткове задоволення позову, що становить 77,5% від загальної ціни позову, стягнутий з відповідача на користь позивача судовий збір підлягає зменшенню з 696,86 грн до 540,07 грн, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, та у задоволенні позовних вимог потрібно відмовити на 23,5% від ціни позову, то судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у розмірі 245,36 грн.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2024 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором №2428474/N від 26 листопада 2013 року з

69686,06 грн до 54020,48 грн та суму судового збору з 696,86 грн до 540,07 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 245,36 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький