Справа № 161/9677/24 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Провадження № 22-ц/802/509/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Русинчук М. М.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення авансу, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_1 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що у листопаді 2018 року між нею та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відбулася домовленість щодо продажу житлового будинку у АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,4 га (далі домоволодіння) за ціною 5 000 доларів США. Влітку 2019 року вона на вимогу ОСОБА_3 та за присутності останньої, на виконання виниклих між ними домовленостей, передала її чоловіку ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 3 500 доларів США у якості авансу за придбання домоволодіння. Передача решти коштів у розмірі 1 500 доларів США за їх домовленістю повинна була здійснюватися у нотаріуса під час переоформлення документів на майно.

Позивач також зазначила, що 22 березня 2024 року нею надіслано ОСОБА_3 вимогу щодо підготовки правовстановлюючих документів на домоволодіння, а також укладення відповідного договору-купівлі продажу. Однак остання на даний час ухиляється від укладення такого правочину і не повертає сплачений нею аванс. В позасудовому порядку спір між ними врегулювати не вдалося.

Покликаючись на зазначені обставини та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23 жовтня 2024 року, позивач просила суд стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у свою користь грошові кошти у розмірі 3 500 доларів США, а також судові витрати по справі, у тому числі по 30 000 грн витрат на правничу допомогу з кожного.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2025 року у цій справі у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, позивач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Мацей А. М. апеляційну скаргу підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 подала апеляційному суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з сімейними обставинами.

Суд апеляційної інстанції зазначене клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Сидун О. С. не розглядав, оскільки клопотання на електронну пошту суду надійшло о 10 годині 08 хвилин 29 квітня 2025 року, хоча розгляд цієї справи було розпочато о 10 годині 00 хвилин 29 квітня 2025 року.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 не довела суду того, що вона передала відповідачам грошові кошти у розмірі 3 500 доларів США як аванс за купівлю житлового будинку.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За матеріалами справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 і розташований на земельній ділянці площею 0,4 га з кадастровим номером :01:001:1279 (а. с. 12-15).

У своїй позовній заяві ОСОБА_2 зазначала, що у листопаді 2018 року вона домовилася з відповідачкою ОСОБА_3 щодо продажу зазначеного житлового будинку, у зв?язку з чим вона передала чоловіку останньої ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 3 500 доларів США у якості авансу.

Також судом встановлено, що з цього приводу жодних письмових правочинів за участі ОСОБА_2 та/або ОСОБА_3 та/або ОСОБА_4 не укладено, що не заперечували сторони по справі.

Разом з тим відповідачі заперечують факт отримання від позивачки будь-яких грошових коштів у якості авансу на виконання попередніх домовленостей з приводу укладення в майбутньому договору-купівлі продажу домоволодіння.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина 1 статті 628, стаття 629 ЦК України).

Згідно із частинами 1, 3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У разі недотримання сторонами вимог законодавства про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

На відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

У випадку, коли сторони лише домовилися укласти договір (уклали попередній договір), але не оформили основний договір, сплачені в рахунок виконання договору платежі є авансом, а не завдатком.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 зазначила, що між нею та ОСОБА_3 була домовленість щодо продажу належного останній на праві власності домоволодіння, у зв?язку з чим вона передала стороні відповідача грошові кошти в розмірі 3 500 доларів США у якості авансу.

При цьому судом встановлено, що між позивачкою і відповідачами не були укладені в письмовій формі ні попередній договір ні договір купівлі-продажу житлового будинку.

Крім того будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачка ОСОБА_2 передала грошові кошти відповідачці ОСОБА_3 , яка є власницею зазначеного домоволодіння, чи її чоловіку відповідачу ОСОБА_4 , сторона позивача суду не надала.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав недоведеності заявлених вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що про передачу позивачкою відповідачам грошових коштів у розмірі 3500 доларів США свідчить протокол допиту свідка ОСОБА_3 , яку було допитано в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000093 з огляду на таке.

Представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Мацей А. М. надав апеляційному суду копію постанови про закриття кримінального провадження від 30 квітня 2024 року. Згідно з цією постановою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093 від 16 березня 2022 року, закрито у зв?язку з відсутністю кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України.

Згідно з частиною 6 статті 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов?язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки, дії чи бездіяльність особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Не заслуговують на увагу колегії суддів покликання сторони позивача на те, що отримання відповідачами грошових коштів у розмірі 3 500 доларів США підтверджується постановою про закриття кримінального провадження, оскільки в тексті постанови викладені показання свідка ОСОБА_3 , яка підтвердила отримання грошових коштів її чоловіком ОСОБА_4 .

На думку колегії суддів зазначені в постанові про закриття кримінального провадження показання свідка ОСОБА_3 не є належними та допустимими доказами, які підтверджують передачу позивачкою відповідачам грошових коштів як авансу за придбання житлового будинку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді