С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
_________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/413/25
В справі 760/2440/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

12 травня 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до Національного авіаційного університету, Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд - УКБ», Товариства з обмеженою відповідальністю «РК Траєкторія», Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Капітал-Буд», третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності.

ІI. Описова частина

У січні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі її законного представника ОСОБА_1 звернулися до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Національного авіаційного університету (Відповідач-1), треті особи на стороні відповідача - Комунальне підприємство з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд - УКБ», Товариство з обмеженою відповідальністю «РК Траєкторія», третя особа на стороні Позивачів - ОСОБА_3 , в якому просив визнати:

- за ОСОБА_1 права власності на 1/2 та 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 ;

- за ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 .

Згодом, в ході розгляду справи, за клопотанням представника Позивачів, суд залучив в якості співвідповідачів Комунальне підприємство з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд - УКБ» (Відповідач-2), Товариство з обмеженою відповідальністю «РК Траєкторія» (Відповідач-3) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Капітал-Буд» (Відповідач-4).

Свої вимоги Позивачі обгрунтовували тим, що 11.09.2014 між КП «Житлоінвестбуд-УКБ» з однієї сторони та ОСОБА_5 (дружиною Позивача) було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав, згідно з яким КП «Житлоінвестбуд-УКБ» зобов`язувалося передати ОСОБА_5 майнові права на вказану квартиру, а остання - оплатити їх вартість.

На виконання своїх зобов`язань, ОСОБА_5 сплатила згідно з графіком 99% вартості майнових прав на квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, і спадкоємцями її прав та обов`язків є Позивачі та третя особа - ОСОБА_3 . Кожен із Позивачів та третя особа успадкували по 1/6 майнових прав на квартиру. При цьому 1/2 майнових прав на квартиру належить ОСОБА_1 , як чоловіку ОСОБА_5 з огляду на те, що ця квартира була придбана у шлюбі.

Станом на день подання позову, як зазначають Позивачі, повідомлень стосовно введення в експлуатацію житлового будинку, квартира в якому є предметом договору від 11.09.2024, їм не надходило.

В подальшому Позивач з листа КП «Житлобудінвест-УКБ» від 27.12.2018 дізнався, що обов`язки продавця за договором від 11.09.2014 перейшли до ТОВ «РК Траєкторія». Крім того, Позивач дізнався, що будинок, в якому розташована спірна квартира, вже зданий в експлуатацію, а замовником будівництва є Національний авіаційний університет.

Позивач зазначає, що на підставі Договору № 130/20 від 17 січня 2012 року Національний авіаційний університет передав частину повноважень замовника на весь термін будівництва житлового будинку з вбудованими адміністративними приміщеннями на АДРЕСА_2 черги 8, 7 , 6 (секція 8, 7, 6); АДРЕСА_5 - КП «Житлоінвестбуд-УКБ».

Відтак, на думку Позивачів, Договором № 130/20 від 17 січня 2012 року фактично підтверджується взаємозв`язок між КП «Житлоінвестбуд-УКБ», як особою, яка здійснювала продаж квартири АДРЕСА_1 , та Національним авіаційним університетом, як замовником будівництва житлового будинку. Саме останньому апріорі належать всі права та обов`язки замовника будівництва, які він частково делегував іншим особам.

Дізнавшись, що КП «Житлоінвестбуд-УКБ» більше не належать права на спірну квартиру, через що воно не може прийняти оплату від Позивачів, не отримавши жодної відповіді від ТОВ «РК Траєкторія» та отримавши від Національного авіаційного університету відмову в отриманні коштів за договором від 11.09.2014 з посиланням на те, що права на спірну квартиру йому теж не належать, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_6 у липні 2020 року провів остаточний розрахунок за договором 11.09.2014, внісши на депозитний рахунок приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістової Т.І. грошові кошти у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Проте ні Національний авіаційний університет, ні інші Відповідачі так і не передали Позивачам документи, необхідні для реєстрації за ними права власності на спірну квартиру, зокрема: акт прийому-передачі квартири, довідку про оплату в повному обсязі вартості квартири, технічного паспорту на квартиру.

Через це рішенням Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21.10.2020 Позивачам було відмовлено у реєстрації права власності на квартиру. Підставою для такої відмови стало те, що не було надано акт приймання-передачі квартири та довідку про плату в повному обсязі вартості квартири.

Відтак, посилаючись на вищевказані обставини та керуючись положеннями ст. 392 ЦК України, Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання за ними права власності на частки у вказаній квартирі.

Національний авіаційний університет у своєму відзиві, який надійшов 01.07.2021, заперечував проти задоволення позову. Посилався на те, він не є стороною договору від 11.09.2014, укладеного між КП «Житлоінвестбуд-УКБ» та ОСОБА_5 , і тому ніяких зобов`язань за ним не може виконувати. Зазначав, що він не є власником квартири АДРЕСА_1 з огляду на те, що у відповідності до договору № 130/20 від 17 січня 2012 року частину повноважень замовника будівництва вищевказаного об`єкта на весь його термін було передано КП «Житлоінвестбуд-УКБ». Серед переліку житлових приміщень, які були оприбутковані Національним авіаційним університетом, спірна квартира не значиться. Також Відповідач-1 підтвердив відмову від проведення кінцевих розрахунків з Позивачами через відсутність законних підстав для них.

У додаткових поясненнях, наведених у заяві на виконання ухвали суду про витребування доказів, Національний авіаційний університет також зазначив, що договір №130/20 від 17 січня 2012 року в частині передачі йому житлових площ виконано, квартири йому передано та право власності на них зареєстровано. Однак спірна квартира Відповідачу-1 не передавалась, і він нею не володіє.

КП «Житлоінвестбуд-УКБ» у відзиві на позовну заяву зазначило, що воно не є належним відповідачем у справі. Посилалось, зокрема, на положення Договору № 130/20 від 17 січня 2012 року, укладеного ним з Національним авіаційним університетом та ТОВ «Альфа-Капітал-Буд». За умовами цього договору КП організовувало будівництво житлового будинку АДРЕСА_6 відповідно до проектно-кошторисної документації, затвердженої Університетом та наділялось правами вчиняти необхідні юридичні дії по забудові земельної ділянки, на якій розташовується вказаний будинок. При цьому Університет надав КП доручення на виконання частини функцій замовника, а КП прийняло на себе виконання частини функцій замовника по будівництву та по організації забудови земельної ділянки. Водночас, фінансування будівництва мало забезпечити ТОВ «Альфа-Капітал-Буд».

Також КП «Житлоінвестбуд-УКБ» вказувало на те, що воно уклало договір від 11.09.2014 із ОСОБА_5 , діючи як повірений на підставі Договору доручення № 31/87 від 13.07.2013, укладеного ним із ТОВ «Альфа-Капітал-Буд» як довірителем. Відповідно до цього договору КП зобов`язалось організувати і здійснити реалізацію квартир та інших приміщень у житловому будинку АДРЕСА_2 , що належали довірителю. На виконання умов договору від 11.09.2014 КП «Житлоінвестбуд-УКБ» у вересні та грудні 2014 отримало від ОСОБА_5 489 990,60 грн, однак після її смерті у 2015 році коштів на рахунок КП не отримувало.

27.12.2018 між КП «Житлоінвестбуд-УКБ» та ТОВ «Альфа-Капітал-Буд» було укладено Додаткову угоду № 4 до Договору доручення № 31/87 від 13.07.2013, якою припинено дію вказаного договору. При цьому домовлено, що повірений передає довірителю договори купівлі-продажу майнових прав та інвестиційні договори з фізичними та юридичними особами, які здійснили та не здійснили остаточні розрахунки за придбані об`єкти, а також передбачено здійснення кінцевих розрахунків між сторонами. Як зазначає КП «Житлоінвестбуд-УКБ», на виконання цієї додаткової угоди воно передало, в т.ч. Договір купівлі-продажу майнових прав № 2566, укладений із ОСОБА_5 та перерахувало ТОВ «Альфа-Капітал-Буд» грошові кошти, отримані від неї за цим договором.

Відтак, оскільки КП «Житлоінвестбуд-УКБ» як повірений за Договором доручення № 31/87 від 13.07.2013 виконав свої зобов`язання та передало оригінал договору від 11.09.2014 та грошові кошти, отримані по ньому, ТОВ «Альфа-Капітал-Буд», то воно не є належним відповідачем у справі.

Від ТОВ «Альфа-Капітал-Буд», ТОВ «РК Траєкторія», ОСОБА_3 відзиву на позовну заяву та/або пояснення по справі не надходили. Водночас, представник Іщенко Ніни Іванівні підтримав позовні вимоги Позивачів.

У судових засіданнях представники Позивачів, Відповідача-1 підтримували свої позиції, викладені у заявах по суті справи.

На останнє судове засідання по справі 11 лютого 2025 року сторони не з`явились, представник Позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Від представника ТОВ «РК «Траєкторія» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, проте враховуючи неодноразові подібні клопотання представника ТОВ «РК «Траєкторія», а також тривалість перебування справи в провадженні суду, наявність достатньої кількості зібраних матеріалів, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність всіх сторін.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року N 1519/2-5034/11 (N 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено.

У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).

З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення Сторін, перевіривши та дослідивши матеріали судової справи, судом було встановлено наступне.

11.09.2014 між КП «Житлоінвестбуд - УКБ», як продавцем, та ОСОБА_5 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого (п. 1.1.) продавець передав, а покупець прийняв у власність майнові права на квартиру АДРЕСА_7 . Під майновими правами Сторони розуміють право продавця збудувати та набути у власність об`єкт нерухомого майна, який буде створено у майбутньому, далі квартиру, яке виникне у продавця на підставі документів, вказаних у п. 1.2. договору, в т.ч. Договору № 130/20 від 17 січня 2012, про який згадували сторони.

Відповідно до п. 3.1. договору від 11.09.2014 вартість майнових прав на квартиру склала 494 490 грн 00 коп. Згідно з п. 3.2. договору покупець здійснює оплату 99 % вартості майнових прав за наступним графіком: до 16 вересня 2014 року - 146 997 грн 20 коп., до 25.12.2014 - 342 993 грн 40 коп.

На виконання умов договору ОСОБА_5 14.09.2014 сплатила 146 997 грн 20 коп., а 29.12.2014 - ще 342 990,60 грн. Загалом - 489 990,60 грн, що становить 99 % вартості майнових прав на Квартиру. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності та свідоцтвом про право на спадщину, виданими нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. від 21 серпня 2019 року, та визнаються КП «Житлоінвестбуд - УКБ» у відзиві на позовну заяву. Таким чином, ОСОБА_5 належним чином виконала свої зобов`язання за договором від 14.09.2014.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після її смерті право власності на майнові права на спірну квартиру перейшли до її чоловіка, ОСОБА_1 , якому належать 1/2 майнових прав на квартиру відповідно до свідоцтва про право власності від 21.08.2019 (як частка у праві спільної сумісної власності, на майно набуте подружжям за час шлюбу), та 1/6 майнових прав на квартиру відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 21.08.2019, її дочки, ОСОБА_2 , якій належить 1/6 майнових прав на квартиру відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 21.08.2019, та матері, ОСОБА_3 , якій належать 1/6 майнових прав на квартиру. Копії вказаних свідоцтв наявні в матеріалах справи і їх дійсність ніким не оспорена.

06 жовтня 2015 року житловий будинок на АДРЕСА_8 , якому розташована спірна квартира, було введено в експлуатацію відповідно до сертифікату серія IУ №91, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами КП «Житлоінвестбуд - УКБ» від 28.02.2020, Національного авіаційного університету від 17.08.2020, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 28.02.2020, принт-скрином з сайту Держархбудінспекції України та не заперечується сторонами.

Відповідно до п. 1.5. договору від 11.09.2014 Продавець зобов`язаний передати покупцю Квартиру, а Покупець прийняти її. Передача та приймання здійснюється Сторонами за Актом приймання-передачі Квартири після введення Об`єкту капітального будівництва в експлуатацію та проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів, виготовлених відповідним органом. Покупець набуває право власності на Квартиру після оформлення Акту приймання-передачі Квартири.

Згідно з п. 1.7. договору від 11.09.2014 Сторони дійшли згоди, що для оформлення Покупцем права власності на квартиру, Продавець зобов`язаний надати йому наступні документи:

1) Акт приймання - передачі Квартири;

2) Довідку про оплату в повному обсязі вартості Квартири;

3) Технічний паспорт квартири, виготовлений відповідним органом.

У відповідності до п. 2.2.1. договору від 11.09.2014 Продавець зобов`язаний приймати від Покупця оплату вартості майнових прав на Квартиру у строки та на умовах, визначених цим Договором. А згідно з п. 2.2.2. цього договору Продавець зобов`язаний передати Покупцю Квартиру після введення в експлуатацію Об`єкта капітального будівництва в експлуатацію та проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів, виготовлених відповідним органом.

Згідно з п. 3.3 договору решту вартості майнових прав на Квартиру, що залишились неоплаченими, Покупець оплачує після обмірів відповідного органу та отримання технічного паспорту на Квартиру за ціною майнових прав у перерахунку на 1 кв. м, яка діяла на момент здійснення Покупцем останнього поточного платежу за цим Договором.

У відповідності до п. 6.1. договору Продавець, як особа, яка виконує функції Замовника/Забудовника будівництва Об`єкта капітального будівництва, після завершення його спорудження та введення в експлуатацію, зобов`язується повідомити Покупця, засобами телефонного зв`язку або письмовим повідомленням, як власника майнових прав на Квартиру, яка є частиною Об`єкта капітального будівництва, про дату введення в експлуатацію Об`єкта капітального будівництва.

Матеріали справи не містять доказів того, що КП «Житлоінвестбуд - УКБ», як продавець за договором від 11.09.2014, направляло на адресу покупця, ОСОБА_5 , та/або її спадкоємців повідомлення про введення в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_6 , який визначений договором як Об`єкт капітального будівництва.

Крім того, матеріали справи не містять доказів здійснення на замовлення КП «Житлоінвестбуд - УКБ» обмірів спірної квартири та видачі технічного паспорту на неї, після чого мали були здійснені остаточні розрахунки за спірну квартиру. Також відсутні докази вчинення з боку КП «Житлоінвестбуд - УКБ» дій щодо видачі покупцю або його спадкоємцям акту приймання-передачі Квартири та Довідки про оплату в повному обсязі вартості Квартири.

При цьому суд враховує заперечення КП «Житлоінвестбуд - УКБ» щодо того, що договір від 11.09.2014 було укладено ним на виконання умов Договору доручення № 31/87 від 17.07.2013, укладеного із ТОВ «Альфа-Капітал-Буд», який було припинено 27.12.2018. Однак зауважує, що на дату введення житлового будівництва (06.10.2015) та впродовж кількох років після Договір доручення № 31/87 від 17.07.2013 був чинним. Однак КП «Житлоінвестбуд - УКБ» не виконало ні свої зобов`язання як продавця за договором від 11.09.2014, ні свої зобов`язання як повіреного за Договором доручення № 31/87 від 17.07.2013.

Також вищевказані зобов`язання перед покупцем (його спадкоємцями) за договором від 11.09.2014 не були виконані іншими відповідачами, кожен з яких свого часу мав таку можливість та був зобов`язаний вчинити відповідні дії.

Так, ТОВ «Альфа-Капітал-Буд» могло виконати вказані зобов`язання як в період дії Договору доручення № 31/87 від 17.07.2013, так і після його припинення згідно з Додатковою угодою № 4 від 17.07.2013.

Адже відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Тому, укладаючи договір від 11.09.2014 КП «Житлоінвестбуд - УКБ» як повірений діяло від імені та в інтересах ТОВ «Альфа-Капітал-Буд», створюючи цивільні права та обов`язки для нього як довіреного. Водночас, після припинення Договору доручення №31/87 від 17.07.2013 вищевказані зобов`язання продавця за договором від 11.09.2014 КП «Житлоінвестбуд - УКБ» вже не могло їх виконати (на відміну від ТОВ «Альфа-Капітал-Буд»).

ТОВ «РК Траєкторія» могло виконати вказані зобов`язання продавця за договором від 11.09.2014 в період після 20.05.2019, коли було укладено між ним, ТОВ «Альфа-Капітал-Буд», КП «Житлоінвестбуд - УКБ» та Національним авіаційним університетом договору про відступлення прав та обов`язків (заміну сторони) за договором про передачу частини функцій замовника на будівництво житлового будинку з вбудованими адміністративними приміщеннями на АДРЕСА_9 № 130/20 від 17.01.2012. Адже за цим договором ТОВ «РК Траєкторія» прийняло на себе всі зобов`язання за договором про передачу частини функцій замовника № 130/20 від 17.01.2012, які до цього належали ТОВ «Альфа-Капітал-Буд».

В свою чергу, Національний авіаційний університет міг виконати зобов`язання продавця за договором від 11.09.2014, оскільки саме він відповідного до матеріалів справи є замовником будівництва житлового будинку з вбудованими адміністративними приміщеннями на АДРЕСА_9 . Делегувавши частину своїх функцій як Замовника ТОВ «Альфа-Капітал-Буд» (яке з 20.05.2019 було замінено на ТОВ «РК Траєкторія») та КП «Житлоінвестбуд - УКБ» за договором № 130/20 від 17.01.2012, він, тим не менше, залишився відповідальним за результати та наслідки їх діяльності.

Адже за своєю правовою природою договір про передачу частини функцій замовника будівництва є різновидом договору доручення. Підтвердженням тому - положення пп. 4 п. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до яких дії, спрямовані на виконання функцій замовника будівництва, може виконувати особа, якій доручено вчинення дій з виконання підготовчих та/або будівельних робіт на підставі та у межах, встановлених договором доручення.

Відтак, кожен з Відповідачів міг і в різні періоди повинен був виконати зобов`язання, покладені на продавця за договором від 11.09.2014, однак не зробив цього, тим самим порушивши права спадкоємців покупця.

Аналогічно, кожен з них міг прийняти від Позивачів по справі оплату 1 % вартості Квартири, який відповідно до положень п. 3.3. договору мав бути сплачений після обмірів відповідного органу та отримання технічного паспорту на Квартиру. Однак з огляду на бездіяльність Відповідачів, які не забажали прийняти кінцеву оплату, Позивачі виконали це зобов`язання шляхом внесення відповідної суми коштів на депозитний рахунок нотаріуса, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви від 16.07.2020.

Між тим, через протиправну бездіяльність Відповідачів Позивачі були позбавлені можливості зареєструвати право власності на спірну квартиру з огляду на вимоги Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 щодо переліку документів, необхідних для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб.

Частиною першою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У частині другій статті 331 ЦК України вказано, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 цього Закону).

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17).

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Відповідно до частини п`ятої статті 7 та статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права).

У статті 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» вказано, що об`єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.

Тобто після завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію квартира як окремий об`єкт цивільних правовідносин ще не існує і набуває юридично статусу об`єкта цивільних правовідносин лише після державної реєстрації, здійсненої відповідно до чинного законодавства.

До моменту державної реєстрації інвестор є власником майнових прав на об`єкт інвестування (у даному випадку - на квартиру).

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»).

У постанові від 30 січня 2013 року № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі № 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1111цс16.

Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) вказано, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 92, 93, 95 постанови).

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року по справі № 344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20) укладаючи договір купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно, покупець отримує речове право, яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому.

Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації, оскільки жодних виключень щодо необхідності державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, як передбачено в частині першій статті 182 та частині другій статті 331 ЦК України для новоствореної речі, якою є квартира в новозбудованому будинку, цивільне законодавство не містить.

Захист прав на новостворене майно, прийняте в експлуатацію, в разі невизнання відповідачем прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року по справі № 344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20) відзначено, що спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.

Тобто зазначений спосіб захисту як різновид загального способу захисту - визнання права може бути використаний не тільки в речово-правових відносинах, але й у зобов`язально-правових, так як сам по собі факт перебування осіб у тих чи інших відносинах, у тому числі договірних, не може перешкоджати застосуванню до цих відносин норм інститутів загальної частини цивільного права.

Способи захисту права, обрані позивачем та застосовані судом, повинні найбільш ефективно поновлювати порушені права, а специфіка інвестування в об`єкти будівництва та визначення новоствореного майна як об`єкта захисту права, відмінного від майнових прав на етапі укладення договорів про інвестування в будівництво, які мають різні назви, повинні тлумачитися на користь тієї особи, права якої порушено.

Практика визнання права власності на об`єкти нерухомості, розміщені у введених в експлуатацію будинках та спорудах, з огляду на відсутність у позивачів можливості оформити право власності в позасудовому порядку як ефективного способу захисту порушених прав підтримується Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18), від 03 квітня 2019 року у справі № 1609/6643/12 (провадження № 14-107цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 522/102/13-ц (провадження № 14-38цс19), від 29 травня 2019 року у справі № 1609/6645/12 (провадження № 14-220цс19), від 26 червня 2019 року у справі № 761/3428/15-ц (провадження № 14-268цс19).

Отже, у випадку оспорювання чи невизнання за інвестором, який виконав умови договору інвестування, первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування, введений в експлуатацію, ефективним способом захисту такого права є визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України.

У цій справі Позивачі набули право власності на майнові права на спірну квартиру після смерті ОСОБА_5 , яка була дружиною Позивача-1 та матір`ю Позивача, та за життя сплатила 99 % її вартості. І тому мають право вимагати від Національного авіаційного університету як замовника будівництва та інших відповідачів, яким він делегував функції замовника, які стосуються договору від 14.09.2014, а також вимагати від них передачі Позивачам у власність новозбудованої квартири, проведення обмірів квартири, отримання технічного паспорту та документів, необхідних для державної реєстрації права власності на квартиру.

Натомість Відповідачі не визнають права Позивачів на спірну квартиру, не видають їм документи, необхідні для державної реєстрації права власності на квартиру та відмовляються приймати оплату 1 % вартості квартири, який мав бути сплачений після проведення обмірів квартири та отримання технічного паспорту, чого Відповідачі також не зробили.

Позивачі мали обґрунтовані та законні сподівання на реалізацію свого майнового права - отримання новозбудованої квартири у власність. Позов спрямований на захист їх права на новозбудовану квартиру, яке не визнається Відповідачами. Способом захисту Позивачі обрали визнання за ними такого права, що відповідає положенням статті 16 ЦК України.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року по справі № 344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20) визнання права власності є ефективним і належним способом захисту прав сторони - покупця, який за договором купівлі-продажу майнових прав повністю сплатив узгоджену в договорі грошову суму, проте не може реалізувати свої права внаслідок недобросовісної поведінки продавця після введення будинку в експлуатацію, який не визнає права покупця на цю збудовану квартиру.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що положення статті 392 ЦК України підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між особою, яка відчужила майнові права на квартиру в багатоквартирній новобудові (Сторона 1) та особою, яка такі права придбала (Сторона 2) у випадку, коли об`єкт будівництва (багатоквартирна новобудова) зданий в експлуатацію, проте Сторона 1 не виконує умови зазначеного договору з передачі Стороні 2 усіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої Сторона 2 сплатила в повному обсязі, та не визнає права Сторони 2 на цю збудовану квартиру.

На переконання суду, вищевказані норми законодавства та висновки Великої Палати Верховного Суду щодо їх застосування мають бути застосовані і до спірних правовідносин, які є подібними до тих, що були предметом розгляду Верховним Судом.

Відтак, суд приходить до висновку про законність та обгрунтованість вимог про Позивачів про визнання за ними права власності на спірну квартиру.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1. Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 права власності на 1/2 та 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 ;

Визнати за ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , права власності на 1/6 частку квартири

АДРЕСА_10 .Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОЛОКА» на користь ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 7968,43 гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 7060,82 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач-1: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_11 ;РНОКПП НОМЕР_2 ;

Позивач-2: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_12 ;РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач-1: Національний авіаційний університет, адреса: 03058, м. Київ, пр. Любомира Гузара, 1; ;

Відповідач-2: Комунальне підприємство з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд - УКБ», адреса: м. Київ, вул. Володимирська, 42, ;

Відповідач-3: Товариство з обмеженою відповідальністю «РК «Траєкторія», адреса: 03115, м. Київ, вул. Феодори Пушиної, 13, ;

Відповідач-4: Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Капітал-Буд», адреса: Харківська обл., м. Харків, Основянський район, мікрорайон Захисників України, буд. 7/8, ;

Суддя: