Єдиний унікальний номер справи 333/1795/24
Номер провадження 2/333/167/25
РІШЕННЯ

іменем України

21 квітня 2025 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя
у складі: за участю: головуючого судді секретаря судового засідання представника позивача адвоката представника відповідача представника відповідача адвоката Стоматова Е.Г. Бережної Д.О. Трачук Н.І. Колеснікової Л.С. Мартинюк Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя,в режимі відеоконференції, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення факту спільного проживання і визнання права власності у порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання і визнання права власності у порядку спадкування, в якій просить суд: встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період часу з 23 грудня 2000 року до моменту смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 . Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності 1/15 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На момент смерті йому на праві спільної часткової власності належала 1/5 частина квартири за адресою: АДРЕСА_3 , але у цій квартирі чоловік не проживав. Документів щодо права власності чоловіка на це майно ОСОБА_1 не має, свідоцтво про право власності зберігалося у відповідача ОСОБА_3 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на майно, реєстрація права власності відсутня. У спадковій справі нотаріус отримала відповідь з ТОВ «ЗМБТІ» щодо приватизації цієї квартири на 5 осіб. Місце його проживання була квартира ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , де ми проживали з часу реєстрації шлюбу та до його смерті. 16 лютого 2024 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. із заявою про прийняття спадщини, а 20.02.2024 року в заявою про видачу свідоцтва було відмовлено у вчинені відповідної нотаріальної дії, мотивуючи це тим, що на день смерті ОСОБА_1 не була зареєстрована і спадкодавцем за однією адресою та не подала заяву про прийняття спадщини в строк, установлений ст. 1270 ЦК України. Про наявність інших спадкоємців постанова відомостей не містить, але позивачу відомо, що на спадщину після чоловіка претендує його мати, ОСОБА_3 , а також, їх спільна дитина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка прийняла спадщину після смерті батька, бо на час його смерті була малолітньою.

Процесуальні дії у справі, позиція сторін.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 04 березня 2024 року залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.

У передбачений термін представник позивача усунула зазначені вимоги та надала суду відповідні додатки.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 21 березня 2024 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

25 квітня 2024 року витребувано від приватного нотаріуса ЗМНО Якіб`юк Ю. копію спадкової справи № 3/2024.

13 травня 2024 року від приватного нотаріуса ЗМНО Якіб`юк Ю. надійшла копія спадкової справи № 3/2024.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 23 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

06 вересня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Мартинюк Ю.С. надійшов відзив на позовну заяву. В якому зазначено, що вважають, що позивачем не доведено факт постійного проживання ОСОБА_4 на момент смерті за адресою: АДРЕСА_3 . На момент своєї смерті ОСОБА_4 , - ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживав за місцем реєстрації свого місця проживання, а саме: АДРЕСА_4 , зі своєю матір?ю ОСОБА_3 .. Відповідач погоджується, що її син перебував у шлюбі із позивачем та проживав з нею за адресою: АДРЕСА_4 , але приблизно за один рік до своєї смерті він переїхав до матері у зв?язку із сімейними проблемами, які у них виникли із дружиною. За життя ОСОБА_4 розповідав матері, що розлад у сімейному житті стався на ґрунті ревнощів та підозр дружини у невірності, тому спадкодавець вирішив переїхати до матері. Похованням ОСОБА_4 займалась відповідач. Щодо доказів позивача, то вважають нею не надано достатніх та достовірних доказів того, що спадкодавець на час смерті проживав з нею. Акт про проживання від 20.02.2024, що складений ОСББ «КОСМІЧНА 99» є недопустимим доказом з огляду на наступне. Згідно із загально доступною інформацією ОСББ «КОСМІЧНА 99» () як юридична особа засновано 04.10.2019. Повноваження органів управління об?єднання визначені в спеціальному законі та в Статуті ОСББ «КОСМІЧНА 99», якими не наділено повноваженнями зазначені органи встановлювати або підтверджувати факти проживання або перебування особи в житловому приміщенні. ОСББ «КОСМІЧНА 99», яке створено як юридична особа 04.10.2019 не може підтверджувати факт проживання чи перебування в 2006 році особи, в даному випадку ОСОБА_4 , в квартирі АДРЕСА_5 , а тому, вважають, зазначений вище акт є недопустимим доказом. З урахуванням зазначеного вище, вважають, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Спадкодавець на час смерті постійно проживав із позивачем, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

10 вересня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Мартинюк Ю.С. надійшла заява про застосування строків спливу позовної давності.

18 вересня від позивача надійшла відповідь на відзив. В якому зазначено, що дійсно, лише 27.02.2024 року позивач звернулася до суду з цим позовом, між тим, до цього часу її право на спадкування ніким не порушувалося, тому підстав для звернення до суду не було.

Її чоловік до часу його загибелі у ДТП 30.04.2006 року проживав з нею та донькою у квартирі позивача, а у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 був лише зареєстрований, бо у ній же прийняв участь у приватизації державного житлового фонду.

На доказ цього факту надано акт ОСББ від 20.02.2024 року, яким підтверджено фактичне проживання їх родини у складі 3 особи у період часу з 23.12.2000 року по 30.04.2006 року і ставити під сумнів цей акт немає жодної підстави, так як комісія склала акт зі слів сусідів, які тривалий час проживають у будинку з ними та лише засвідчила їх підписи, тому час створення ОСББ не має ніякого правового значення. Спадкову справу після смерті ОСОБА_4 було заведено лише 22.01.2024 року за заявою відповідача, яка хотіла отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого сина, після цього, вона з донькою отримали виклик нотаріуса та з`явилися до неї і саме консультант приватного нотаріуса ОСОБА_5 роз`яснила їм, що донька успадкувала частку після смерті батька, так як була малолітньою, та що всі, хто фактично проживав з ОСОБА_4 прийняли спадщину. 16.02.2024 року ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, 20.02.2024 року ОСОБА_1 подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, але 20.02.2024 року нотаріус видала мені постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність спільної реєстрації з померлим. Саме ці події та постанова нотаріуса стали підставою для звернення до суду з цим позовом і з цього часу, а не з моменту смерті чоловіка слід вираховувати перебіг строку позовної давності.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року вирішено перейти зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження у справі.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити на підставі доводів зазначених в ній.

У судове засіданні відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Мартинюк Ю.С. заперечувала, щодо заявлених вимог. Просила відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Нормативне обґрунтування.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері, як визначено у ст.1262 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

У відповідності до частини першої статті 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення..

Встановлені судом обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 23 грудня 2000 року уклали шлюб, актовий запис № 1185, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя, Україна.

ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась ОСОБА_2 , батьками якої є: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого відділом реєстрації громадянського стану Комунарського районного управління юстиції, актовий запис № 400 від 21 червня 2001 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , про що зроблено актовий запис № 4233 від 04 травня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції.

Квартира АДРЕСА_6 на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_3 1/5, ОСОБА_7 , - 1/5, ОСОБА_8 1/5, ОСОБА_4 1/5, ОСОБА_9 1/5 частка, що підтверджується свідоцтвом на право власності № НОМЕР_1 від 24 травня 2001 року.

З матеріалів спадкової справи №3/2024, яка заведена 22 січня 2024 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., вбачається, що ОСОБА_3 22 січня 2024 року звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно за законом після смерті сина ОСОБА_4 ОСОБА_2 24 січня 2024 року звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно за законом після смерті батька ОСОБА_4 .. ОСОБА_1 16 лютого 2024 року звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 ..

Постановою приватного нотаріуса ЗМНО Якіб`юк Ю.А. № 261/02-31 від 20 лютого 2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 ..

Відповідно до акту про проживання від 20 лютого 2024 року , сусіди: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , підтвердили, що в квартирі АДРЕСА_5 проживали: ОСОБА_1 , з 05 травня 1992 року по теперішній час, ОСОБА_2 з 22 червня 2001 року по теперішній час, ОСОБА_4 з 23 грудня 2000 року по 30 квітня 2006 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надали аналогічні показання, щодо часу проживання ОСОБА_4 ..

Висновки суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на момент смерті свого чоловіка ОСОБА_4 проживали разом за адресою: АДРЕСА_4 , однак факт такого проживання може бути встановлений виключно в судовому порядку. Метою встановлення факту постійного проживання позивача з спадкодавцем на час відкриття спадщини є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Оскільки для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем законом не визначено іншого, окрім судового порядку, а встановлення вказаного факту необхідно для прийняття спадщини, факт постійного проживання зі спадкодавцем має бути встановлений.

Щодо визначення початку перебігу позовної давності.

З правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 року по справі № 911/3680/17, зазначено, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Право на звернення до суду за захистом, закріплене статтею 4 ЦПК України, кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.

Насамперед, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини самий факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення.

Варто враховувати, що строк реалізації спадкоємцем спадкових прав отримання свідоцтва про право на спадщину та строк захисту порушених прав спадкоємця оспорення свідоцтва про право на спадщину, виданого іншому спадкоємцеві на все спадкове майно або особі, яка не є спадкоємцем, є різними строками і не є взаємозалежними. Перший строк законодавцем не обмежений і спадкоємець вправі на власний розсуд реалізувати таке право, водночас строк захисту порушеного права обмежений законодавцем у три роки з моменту порушення такого права, чи з моменту, коли особі стало чи мало стати відомо про порушення такого права, та може бути поновлений лише у разі доведення поважності причин його пропуску. Необмеження спадкоємця у строках оформлення своїх спадкових прав не має наслідком необмеження такої особи у строках захисту порушених спадкових прав.

Щодо вимог, на які позовна давність не поширюється

Положеннями глави 19 ЦК України встановлено загальне правило про поширення позовної давності на всі цивільно-правові вимоги, окрім тих, що як виняток зазначені у статті 268 ЦК України.

Так, у частині першій статті 268 ЦК України законодавець визначив, на які позовні вимоги не поширюється позовна давність. У частині другій статті 268 ЦК України закріплено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.

Серед переліку вимог, на які відповідно до закону позовна давність не поширюється, не згадуються вимоги про визнання права власності у порядку спадкування.

Початок перебігу позовної давності за позовами про визнання права власності у порядку спадкування пов`язується з тим моментом, коли спадкоємець дізнався або за усіма об`єктивними обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. У визначенні початкового моменту позовної давності суд повинен виходити з таких критеріїв оцінки поведінки позивача, як добросовісність, розумність та справедливість, закріплених у статті 3 ЦК України, що відповідним чином висуває до кожного учасника цивільних відносин вимоги до обрання поведінки, яка має відповідати поведінці умовного доброго господаря та дбайливого власника. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Добрий господар повинен піклуватися про своє майно, вживати дії з його збереження та своєчасного захисту його і прав на нього протягом розумного строку. Особа не може вважатися дбайливим власником, якщо тривалий період не цікавиться своїм майном, не вживає заходів, які б вчинив добрий господар невідкладно, якщо не існує перешкод, що об`єктивно перешкоджали йому у вчиненні таких дій.

Отже, судом було встановлено, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з позовною заявою про визнання права власності у порядку спадкування.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи викладене, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру позовних вимог, тобто у рівних частинах.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 263-265, 280-282 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення факту спільного проживання і визнання права власності у порядку спадкування задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період часу з 23 грудня 2000 року по момент смерті, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір по 605 гривень 60 копійок /шістсот п`ять гривень шістдесят копійок/ з кожної.

В іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст судового рішення складено 01 травня 2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г.Стоматов