Справа № 161/8243/25
Провадження № 2/161/3283/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у забезпеченні позову

06 травня 2025 року місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Смокович М.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини.

02.05.2025 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Заяву обґрунтовує тим, що у квітня 2025 року вона звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у виховані дитини. Вказує, що вона вже місяць не має інформації про стан здоров`я дитини, про його психологічний та емоційний стан. Відповідач у справі забороняє їй бачитися та спілкуватися з дитиною. Також, вона звернулася до Служби у справах дітей Луцької міської ради з питань незаконного утримання відповідачем дитини. На приїзд працівників поліції та служби у справах дітей відповідач не реагує, хоча дома знаходяться його батьки та дитина. Крім того, відповідач систематично їй погрожує, психологічно тисне на сина, маніпулює ним, налаштовує проти неї та не дозволяє з нею бачитися.

Враховуючи викладене, просила суд зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати побачення та спілкування ОСОБА_1 , представників Виконавчого комітету Луцької міської ради як органу опіки та піклування з дитиною ОСОБА_3 без присутності батька ОСОБА_2 , діда ОСОБА_4 та баби ОСОБА_5 у парках, скверах, розважальних закладах, спортивних майданчиках та інших об`єктах дитячої інфраструктури міста Луцька Волинської області, а також з можливістю ночівлі за місцем проживання/перебування позивачки ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати кожного дня з 15 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. контакт ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_2 шляхом відео зв`язку за допомогою мобільних застосунків «Viber», «WhatsApp», «Telegram».

Суд розглядає заяву у відсутність сторін в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Порядок прийняття до розгляду та розгляду заяви про забезпечення позову та зустрічного забезпечення регламентовано Главою 10 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписом ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Разом з тим, згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Луцької міської ради, висловлено прохання про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Так, відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказує, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Пунктом 4 вказаної постанови передбачено, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Дитина, на час звернення до суду, проживає із батьком. Рішенням суду місце проживання дитини не визначено.

Позивачем не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, що зазначено у заяві; не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення позову; не зазначено обставини, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Виходячи з аналізу змісту норм глави 10 ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки: 1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав; 2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи; 3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Принципів попередніх і забезпечувальних (охоронних) заходів у міжнародному цивільному процесі Міжнародної Асоціації процесуального права, «попередні і забезпечувальні заходи мають дві принципові цілі у цивільних спорах: а) збереження існуючого status quo до вирішення спору по суті; б) збереження активів, за рахунок яких остаточне судове рішення може бути виконано.

Забезпечення позову по суті- це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку.

Розглядаючи заявлену вимогу, суд вважає, що позивачем не наведено жодних підстав для забезпечення позову, обґрунтування необхідності його застосування, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача.

Так, позивач посилається, що 16.04.2025 року та 30.04.2025 року зверталася до органів поліції із заявами щодо неправомірних дій відповідача. 30.04.2025 року вона звернулася до Виконавчого комітету Луцької міської ради із заявою про вжиття всіх необхідних заходів для забезпечення її прав на спілкування з дитиною та надання їй належних умов для розвитку та здоров`я.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (стаття 158 СК України) або судом ( стаття 159 СК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Крім цього, згідно із вимогами ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Таким чином, зі змісту статей 158-159 СК України слід зробити висновок, що способи участі одного з батьків у вихованні дитини визначаються органом опіки та піклування за заявою того з батьків, хто бажає такі способи встановити чи судом - шляхом пред`явлення відповідного позову.

Отже, позивач лише 28.04.2025 року звернулася до органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання сина з нею, 30.04.2025 року звернулася до органу опіки та піклування щодо вирішення питання про її участь у вихованні сина, та цього ж дня, 30.04.2025 року, нею розпочато процедуру врегулювання даного питання в судовому порядку (подання позову про встановлення способу участі батька у вихованні дитини та порядку його спілкування з дитиною), тобто не дочекавшись попереднього вирішення даного питання органом опіки та піклування, ініціювавши судовий процес.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування вказаного заявником заходу забезпечення позову у зв`язку з його передчасністю та з огляду на те, що фактично у заяві про забезпечення позову заявник просить розглянути спір по суті і задовольнити вимоги, які є самостійним предметом спору, що є виходом за межі процесуальної дії (застосування заходу забезпечення) і порушуватиме принцип змагальності сторін.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення даного позову, у зв`язку з його необґрунтованістю та передчасністю.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст.149-150,153,260 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складений 06 травня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області М.В. Смокович