ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м.Суми

Справа №588/2441/23

Номер провадження 22-ц/816/1248/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності:

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Кравченком Анатолієм Петровичем,

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 грудня 2024 року у складі судді Огієнка О.О. ухваленого в м. Тростянець Сумської області, повне рішення складено 09 грудня 2024 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона проживає разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком сина є відповідач ОСОБА_2 . Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 листопада 2011 року у справі № 2/1900/2011 стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно, до повноліття дитини.

Вказувала, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, майновий стан відповідача змінився (покращився). З 24 лютого 2023 року відповідач проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 та отримує дохід. Також минуло 12 років після ухвалення рішення, змінився мінімальний розмір аліментів, які стягуються з платників аліментів на утримання дитини, тому вона бажає змінити спосіб стягнення аліментів на частку від доходу відповідача.

Крім того, зазначала, що відповідач не сплачував аліменти вчасно та у повному обсязі. За період з грудня 2017 року по жовтень 2023 року (включно) загальний борг відповідача по аліментам станом на 31 жовтня 2023 року складає 62816,74 грн. Станом на вересень 2023 року борг по аліментам становив 78209 грн. У зв`язку із цим, позивачка вважає, що має право заявити вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 1% від несплаченого платежу за кожний день прострочення, починаючи з 01 січня 2018 року по 01 листопада 2023 року, але не більше 100% розміру заборгованості.

Посилаючись на вищевказані обставини, просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які присуджені рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 листопада 2011року у справі № 2-1900/11 та стягнути на її користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до повноліття дитини; стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 січня 2018 року по 01 листопада 2023 року у сумі 62816,74 грн.

РішеннямТростянецького районного суду Сумської області від 04 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 листопада 2011 року у справі № 2-1900-11 із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання цим рішенням законної сили та стягувати до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 62816 грн 74 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Виконавчий лист, що виданий на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 листопада 2011 року у справі № 2-1900-11 відкликано після сплати аліментів у повному обсязі за період до набрання цим рішенням законної сили.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , діючи через свого представника - адвоката Кравченко А.П. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що у провадженні Тростянецького районного суду Сумської області перебуває цивільна справа № 588/946/24 за його позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком, у зв`язку з чим ним до суду подавалось клопотання про зупинення провадження у справі № 588/2442/23 до вирішення справи № 588/946/24, проте таке клопотання не було розглянуто судом.

Стверджує, що з червня 2023 року неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає з відповідачем за місцем реєстрації батька за адресою: АДРЕСА_1 та позивачка не приймає участі в утриманні неповнолітнього сина. Вказує, що факт проживання неповнолітнього сина разом з відповідачем підтверджується протоколами опитування адвокатом особи за її згодою ( ОСОБА_3 ) від 08 вересня 2023 року, від 28 квітня 2024 року, протоколом опитування адвокатом особи за її згодою ( ОСОБА_5 ), актом обстеження на предмет реєстрації та проживання громадян за адресою: АДРЕСА_1 за заявою неповнолітнього сина про визначення місця проживання його з батьком за вказаною адресою. Вважає, що відповідачем надано належні та допустимі докази не проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з позивачкою, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів.

Наголошує на тому, що постановою державного виконавця від 29 червня 2023 року на ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 50% від суми боргу на користь позивачки, що становить 35441, 25 грн, які вже фактично стягнуто військовою частиною та отримано позивачкою, а отже вважає, що двічі ніхто не може бути притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, тому стягнення пені не може бути повторно застосовано до відповідача.

В установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу, подано не було.

Апелянт та його представник в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, від представника апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засідання, яке призначене до розгляду на 9 год 30 хв в приміщенні Подільського районного суду м.Полтави.

Колегія суддів, заслухавши думку позивача, яка заперечила проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки відповідач та його представник неодноразово звертались з відповідними клопотаннями до суду першої інстанції, що призвело до затягування розгляду справи, вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання, так як представник та відповідач завчасно були повідомлені про день та час слухання справи, явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а представник не позбавлений був можливості прийняти участь у розгляді даної справи, що призначена до розгляду на 15-30 в режимі відеоконференції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки , яка заперечила проти доводів апеляційної скарги , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що з 18 листопада 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2011 року (а.с. 16).

Сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 листопада 2011 року у справі № 2-1900/11 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 грн щомісячно до повноліття дитини (а.с. 9).

На підставі вказаного рішення суду від 28 листопада 2011 року у справі № 2-1900/11, постановою державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС від 06 квітня 2018 відкрито виконавче провадження ВП № 56141844 (а.с. 20).

Згідно витягу №2233 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19 жовтня 2023 року ОСОБА_3 зареєстрований за однією адресою разом із позивачкою по АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеного старшим державним виконавцем Обухівського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Клименком Ю.В., заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6 по виконавчому листу № 2-1900/11 за період з 01 грудня 2017 року по 31 жовтня 2023 року становить 62816,74 грн (а.с. 26-29).

ОСОБА_2 є військовослужбовцем, перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_1 та з його доходів за період з вересня 2023 року по квітень 2024 року відраховувались аліменти на дитину та кошти на погашення заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 73, 76-80, 98-103).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2023 року по 3 квартал 2023 року ОСОБА_2 отримано дохід у виді виплат військовослужбовцям в сумі 420816,22 грн (а.с. 45-46).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що майновий стан відповідача покращився, а тому необхідно змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Обухівського районного суду Сумської області від 28 листопада 2011 року та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважав, що вказаний розмір аліментів буде відповідати вимогам розумності та справедливості, а також зможе забезпечити дитині належний та достатній рівень матеріального утримання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що визначений рішенням суду від 28 листопада 2011 року розмір аліментів у твердій грошовій сумі є недостатнім і не забезпечує право дитини на належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а тому позивачка як одержувачка аліментів має право змінити спосіб їх стягнення, визначивши його у частці від заробітку.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач є особою працездатного віку, проходить військову службу, отримує грошове забезпечення, а тому взмозі сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі.

ОСОБА_2 не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження неможливості виконувати свій обов`язок по утриманню дитини у визначений судом спосіб та розмір.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для зміни способу стягнення аліментів, так як неповнолітній син проживає разом з батьком, оскільки відповідач не звертався до суду з позовом про припинення стягнення аліментів. Крім того, надані відповідачем суду докази щодо проживання сина з батьком не стосуються предмета доказування в даному спорі.

З пояснень позивача даних нею в суді апеляційної інстанції вбачається, що син зареєстрований за її місцем проживання, він дійсно деякий час проживав разом з батьком, але після сварки з ним перейшов проживати до своєї бабусі де також зареєстрований відповідач, але фактично не проживає. На даний час син тимчасово проживає у бабусі в м.Обухів Київської області , оскільки йому краще добиратись до місця свого навчання в м.Києві , але перебуває на її отримання , оскільки крім аліментів, які вона отримує від відповідача та інших виплат, вона також надсилає йому особисті кошти на його утримання.

За встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зміни способу стягуваних з відповідача аліментів на 1/4 частину з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

В той же час , колегія суддів не може в повному обсязі погодитись з висновком місцевого суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 січня 2018 року по 31 жовтня 2023 року у розмірі 62816,74 грн, виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 листопада 2011 року має сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 грн щомісячно починаючи стягнення з 02 листопада 2011 року, до повноліття дитини.

Проте, відповідачем аліменти не сплачувалися, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за період з 01 січня 2018 року по 31 жовтня 2023 року у розмірі 62816,74 грн. ОСОБА_2 не було надано доказів на підтвердження того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, а тому обгрунтованим є висновок суду про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів .

В той же час, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги і вважає помилковим стягнення з відповідача пені у повному розмірі, без урахування штрафу у розмірі 35441, 25 грн, який був нарахований державним виконавцем відповідно до вимог передбачених ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і сплачений відповідачем на користь позивача .

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу представника відповідача, змінити рішення місцевого суду в частині визначення розміру пені, та, з урахуванням вимог передбачених ч.2 ст.196 СК України стягнути з відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасну сплату аліментів, з урахуванням розміру штрафу нарахованого та сплаченого відповідачем відповідно до вимог передбачених ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», у розмірі 27375 грн 49 коп. ( 62816,74-35441,25).

У зв`язку із зміною рішення місцевого суду в частині визначення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, підлягає зміні і рішення місцевого суду в частині розподілу судових витрат у справі, а тому підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 908, 4 грн.

Також, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, необхідно частково компенсувати апелянту понесені ним витрати за апеляційний перегляд рішення суду за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України у розмірі 908,4 грн.

Таким чином, оскільки розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави за розгляд справи в суді першої інстанції повністю відповідає розміру судових витрат, які підлягають компенсації відповідачу за рахунок держави за апеляційний перегляд рішення суду, тому відповідно до вимог передбачених ч.10 ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне звільнити відповідача від сплати судового збору в дохід держави у сумі 908,4 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 206, 255, 373, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Кравченком Анатолієм Петровичем задовольнити частково.

РішенняТростянецького районного суду Сумської області від 04 грудня 2024 року змінити в частині визначення розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів та розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 27375 грн 49 коп.

В іншій частині вирішених позовних вимог рішення місцевого суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 8 травня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов