Справа № 466/229/25
Провадження № 2/466/1261/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Зими І.Є.

секретаря с/з Васинчик М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних,-

у с т а н о в и в:

07 січня 2025 року, позивачка, в інтересах якої діє адвокат Пащук А.І., звернулась до суду з заявою, в якій просить стягнути з відповідачки 148 867.40 грн., з яких: 3% річних в розмірі 26 424.10 грн, інфляційні втрати 122 443,30 грн., та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12.05.2014 року по справі №2-212/11, яке набрало законної сили 12.11.2014 року вирішено, що з відповідачки слід стягнути 232 761 грн.

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження ВП№62167166. Відповідачка як боржник по виконавчому провадженню до даного часу заборгованість не погасила та жодної проплати не здійснила. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23.09.2020 року , яке набрало законної сили 26.10.2020 року вирішено, що з відповідачки слід стягнути 378736,33 грн. - інфляційних втрат та 3% річних за період з 12.05.2014 року по 25.03.2020 року. По даній справі також було відкрито виконавче провадження ВП №466/2350/20 та заборгованість не була погашена. Станом на день звернення до суду відповідачка коштів не повернула та не намагалась виконати рішення суду. Виконавчі провадження відкриті, на виклик приватного виконавця боржниця не реагує та не має наміру рішення суду виконувати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07.06.2024 року у справі №2-212/11 задоволено подання приватного виконавця та вирішено тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника-відповідачки по справі до погашення заборгованості за виконавчим документом, виконавчий лист №466/9/14 від 26.09.2019 у виконавчому провадженні №62167166 від 22.05.2020 в повному обсязі. У зв`язку із тим, що рішення суду не виконані, позивачка змушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 16.01.2025 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник, адвокат Пащук А.І. , не з`явились. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності .

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена судом про дату та час судового засідання, що стверджується рекомендованими повідомленнями. Не подала відзиву на позовну заяву.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у зв`язку із наступним.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12.05.2014 року , по справі №2-212/11, яке набрало законної сили 12.11.2014 року , з відповідачки стягнуто в користь ОСОБА_1 232 761 грн.

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження ВП№62167166. Відповідачка , як боржник по виконавчому провадженню, на даний час заборгованість не погасила та жодної проплати не здійснила. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23.09.2020 року , яке набрало законної сили 26.10.2020 року з відповідачки також стягнуто в користь ОСОБА_1 378736,33 грн. - інфляційних втрат та 3% річних, за період з 12.05.2014 року по 25.03.2020 року. По даній справі також було відкрито виконавче провадження ВП №466/2350/20 та заборгованість не була погашена. Станом на момент звернення позивачки до суду з даною заявою, відповідачка коштів не повернула .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07.06.2024 року у справі №2-212/11 задоволено подання приватного виконавця та вирішено тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника-відповідачки по справі до погашення заборгованості за виконавчим документом, виконавчий лист №466/9/14 від 26.09.2019 у виконавчому провадженні №62167166 від 22.05.2020 в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

У рішеннях Шевченківського районного суду м. Львова від 12.05.2014 року, та від 23.03.2020 року, чітко визначено зобов`язання відповідачки перед позивачкою.

Ці зобов`язання належним чином не були виконані боржником, тому в цьому випадку вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню.

Аналогічні за змістом висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), обставини справи якої схожі із обставинами справи, яка переглядається, щодо виникнення між сторонами на підставі судового рішення грошового зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів на відшкодування шкоди, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Оскільки неправомірними діями відповідачки позивачці було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України.

Так, позивачкою надано розрахунок індексу інфляції і 3 % річних з суми вказаного вище боргу за період з 25.03.2020 року по 05.01.2024 року відповідно до ст. 625 ЦК України.

Розрахунок відсотків 3 % річних: з 25.03.2020 по 31.12.2020 (днів: 282) сума 3% річних становить 5380.21 грн (232761 ? 3 х 282 / 366 / 100) - з 01.01.2021 по 31.12.2021 (днів: 365) сума 3% річних становить 6982.83 грн (232761 ? 3 х 365 / 365 / 100) - з 01.01.2022 по 31.12.2022 (днів: 365) сума 3% річних становить 6982.83 грн (232761 х 3 х 365 / 365 / 100) - з 01.01.2023 по 31.12.2023 (днів: 365) сума 3% річних становить 6982.83 грн (232761 ? 3 х 365 / 365 / 100) - з 01.01.2024 по 05.01.2024 (днів: 5) сума 3% річних становить 95.39 грн (232761 х 3 х 5 / 366 / 100).

Інфляційні нарахування з 25.03.2020 по 05.01.2024 складають 122443.3 грн. Індекс інфляції за весь період = 1.5260473 (квітень 2020 р. року - 100.8%, травень 2020 р. року - 100.3%, червень 2020 р. року - 100.2%, липень 2020 р. року - 99.4%, серпень 2020 р. року - 99.8%, вересень 2020 р. року - 100.5%, жовтень 2020 р. року - 101%, листопад 2020 р. року - 101.3%, грудень 2020 р. року - 100.9%, січень 2021 р. року - 101.3%, лютий 2021 р. року - 101%, березень 2021 р. року - 101.7%, квітень 2021 р. року - 100.7%, травень 2021 р. року - 101.3%, червень 2021 р. року - 100.2%, липень 2021 р. року - 100.1%, серпень 2021 р. року - 99.8%, вересень 2021 р. року - 101.2%, жовтень 2021 р. року - 100.9%, листопад 2021 р. року - 100.8%, грудень 2021 р. року - 100.6%, січень 2022 р. року - 101.3%, лютий 2022 р. року - 101.6%, березень 2022 р. року - 104.5%, квітень 2022 р. року - 103.1%, травень 2022 р. року - 102.7%, червень 2022 р. року - 103.1%, липень 2022 р. року - 100.7%, серпень 2022 р. року - 101.1%, вересень 2022 р. року - 101.9%, жовтень 2022 р. року - 102.5%, листопад 2022 р. року - 100.7%, грудень 2022 р. року - 100.7%, січень 2023 р. року - 100.8%, лютий 2023 р. року - 100.7%, березень 2023 р. року - 101.5%, квітень 2023 р. року - 100.2%, травень 2023 р. року - 100.5%, червень 2023 р. року - 100.8%, липень 2023 р. року - 99.4%, серпень 2023 р. року - 98.6%, вересень 2023 р. року - 100.5%, жовтень 2023 р. року - 100.8%, листопад 2023 р. року - 100.5%, грудень 2023 р. року - 100.7%).

Всього нараховано 148867.40 грн, з яких: відсотки річні - 26424.10 грн, інфляційні втрати - 122443.30 грн. Відповідачкою не спростовано вищенаведений розрахунок.

Окрім того, з 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022від24лютого2022року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено. Нами розрахунок проведений по момент подачі позову, оскільки п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України поширюється лише на кредитні договори, проте не поширюється на виконання інших грошових зобов`язань. Позивачка зазначає, що розрахунки здійснені із урахуванням роз`яснень викладених у Листі Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та Роз`яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/223 від 12.05.1999 «Про деякі питання, пов`язані з застосуванням індексу інфляції».

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. . Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України регламентовано, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

При розгляді даної справи суд враховує усталену практику Верховного суду України, а саме висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-Ц, У відповідності до якої визначено судову практику щодо застосування ст. 625 ЦК України. А саме, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 К України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є підставним та підлягає до задоволення.

З відповідачки до стягнення в користь держави підлягає також судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 137, 263-265, 268,280-282 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3% річних та інфляційні втрати за період з 25.03.2020 по 05.01.2024 в розмірі 148 867.40 грн (сто сорок вісім тисяч вісімсот шістдесят сім гривень 40 копійок), з яких : інфляційні втрати 122 443,30 грн., та 3% річних 26 424.10 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 3 028 ( три тисячі двадцять вісім) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку ст. 284-285 ЦПК України.

Апеляційна скарга на заочне рішення подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його ухвалення , безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 07.05.2025 року.

Суддя І. Є. Зима