Справа № 348/1397/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/566/25
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Баркова В.М., Василишин Л.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника Надвірнянського відділу державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левкуна Д.Д. та представника заявника ОСОБА_1 адвоката Гуменюка Б.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Надвірнянський відділ державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Надвірнянського відділу державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Міськевич О.Я. 19 лютого 2025 року, повний текст якої складено 24 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовної заяви

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Заяву мотивовано тим, що між акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ним 24.04.2007 року укладено кредитний договір №IFN0AN02000069, відповідно до умов якого він отримав кредит в розмірі 28 843,77 доларів США, на строк до 24.04.2014 року. Через неналежне виконання ним своїх обов`язків виникла заборгованість.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.08.2015 року позов ПриватБанку задоволено частково та стягнуто з нього на користь Банку заборгованість у розмірі 87 932,58 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 848 342,82 грн.

На виконання цього рішення Надвірнянським районним судом 06.02.2020 року видано виконавчий лист та Надвірнянським районним відділом ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 12.07.2022 року відкрито виконавче провадження №69385762 з виконання даного виконавчого листа.

10.09.2024 року між ПАК КБ «ПриватБанк» та ним укладено договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором №IFN0AN02000069 від 24.04.2007 року. Так, пп.2 п.1 даного договору сторони передбачили, що позичальник зобов`язується в строк не пізніше 10 вересня 2024 року погасити частину суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 428 000 грн. Відповідно до пп.3 п.1 цього ж договору позивач зобов`язався здійснити прощення частини боргу за кредитним договором, що залишиться непогашеною після виконання відповідачем пп.2 договору.

Ним виконано свої зобов`язання за договором від 10.09.2024 року повністю та погашено борг в розмірі 428 000 грн.

Відтак, оскільки він погасив обумовлену частину боргу, ПАТ КБ «ПриватБанк» простив решту суми боргу, доказом чого є довідка банку від 13 вересня 2024 року про відсутність заборгованості.

Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області 06.02.2020 року, згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк заборгованість у розмірі 87 932,58 доларів США, що за курсом НБУ від 12.06.2015 року складає 1 848 342,82 грн за кредитним договором №IFN0AN02000069 від 24.04.2007 року (а.с.1-2).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2025 року задоволено заяву боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Надвірнянський відділ державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №348/1397/15-ц, виданий 06.02.2020 року на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.08.2015 року, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості у розмірі 87932,58 дол. США, що за курсом 21,02 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.06.2015 р. складає 1848342,82 грн. за кредитним договором № IFN0AN02000069 від 24.04.2007, та 3654,00 грн. сплаченого судового збору (а.с.70-72).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду, Надвірнянський відділ державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав апеляційну скаргу, у якій посилається на її незаконність.

Зазначає, що під час примусового виконання виконавчого листа №348/1397/15-ц, від 06.02.2020 року, виданого Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області, державним виконавцем винесено постанову від 12 липня 2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5.

12 липня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Також під час примусового виконання зазначеного виконавчого листа державним виконавцем систематично направлялись запити до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів; до Пенсійного фонду України про фізичних осіб боржників, які отримують пенсії; до Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів; до Державної фіскальної служби України про наявні рахунки у боржників та інших установ.

Звертає увагу на те, що державним виконавцем було вжито всіх можливих заходів примусового виконання рішення суду для стягнення заборгованості, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, зокрема: 03.02.2023 року винесено постанову про арешт коштів боржника; 05.03.2024 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; 19.09.2024 року сформовано платіжні інструкції на примусове списання коштів.

Відтак, в результаті вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання було стягнуто і перераховано за призначенням кошти в сумі 22 165,76 грн на користь стягувача; 7187,66 грн виконавчого збору; 172,60 грн витрат виконавчого провадження.

Крім того, на даний час на депозитному рахунку Надвірнянського відділу ДВС знаходиться стягнута з боржника сума в розмірі 178 012,02 грн, яку стягнуто в результаті вжитих державним виконавцем заходів та якої достатньо для стягнення виконавчого збору у повному обсязі.

Вважає, що суд зробив помилкові висновки, а саме не з`ясував достовірні обставини, оскільки боржник не виконав добровільно рішення Надвірнянського районного суду про стягнення заборгованості, а в результаті примусового виконання і здійснення всіх можливих дій, які вчинялися державним виконавцем впродовж більш ніж двох років.

Наголошує, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, призведе до недоотримання державним бюджетом значних сум виконавчого збору.

За наведених підстав просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (а.с.88-93).

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гуменюк Б.С., подано відзив на апеляційну скаргу. Вважає оскаржуване судове рішення таким, що винесене у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, є законним та обґрунтованим. Зазначає, що апелянтом не враховано того, що саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача та боржника на добровільне врегулювання щодо стягнення заборгованості, у тому числі на стадії виконавчого провадження. При цьому, державний виконавець під час примусового виконання виконавчих документів не може давати правової оцінки договірним зобов`язанням сторін, зокрема, вирішуючи, чи такі припинилися й на цій підставі приймати рішення щодо вчинення виконавчих дій. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду залишити без змін (а.с.112-114).

Іншими сторонами відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

У судове засідання не з`явився представник заінтересованої особи акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у їх відсутності.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вислухавши пояснення представника Надвірнянського відділу державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левкуна Д.Д. та представника заявника ОСОБА_1 адвоката Гуменюка Б.С., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 87 932,58 доларів США, що за курсом 21,02 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.06.2015 року складає 1 848 342,82 грн, за кредитним договором № IFN0AN02000069 від 24.04.2007 року, та 3654,00 грн сплаченого судового збору (а.с.15-16).

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.05.2020 року поновлено ПАТ КБ «ПриватБанк» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №348/1397/15-ц, виданого 06.02.2020 року на виконання рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 87 932,58 доларів США та судових витрат (а.с.17-18).

Надвірнянським відділом ДВС у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції 12.07.2022 року відкрито виконавче провадження № 69385762 (а.с.31).

10.09.2024 року між стягувачем АТ КБ «ПриватБанк» та боржником ОСОБА_1 укладено договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором № IFN0AN02000069 від 24.04.2007. Згідно пп. 2 п. І даного договору сторони передбачили, що Позичальник зобов`язується в термін не пізніше 10.09.2024 року погасити частину суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 428000 грн. Відповідно до пп. 3 п. І цього ж договору Позивач зобов`язався здійснити прощення частини боргу за кредитним договором, що залишиться непогашеною після виконання Відповідачем пп. 2 договору. Пунктом ІІІ договору від 10.09.2024 передбачено, що даний договір в частині умов прощення заборгованості за кредитним договором укладається під відкладальною обставиною, якою є здійснення постачальником погашення частини суми заборгованості за кредитним договором в розмірі та в термін, визначений пп. 2 п. І договору. Наслідком настання відкладальної обставини є здійснення банком прощення частини заборгованості за кредитним договором згідно пп. 3 п. І цього договору та припинення прав та обов`язків сторін за кредитним договором (а.с.3-4).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 13.09.2024 року, з якої вбачається, що боржник ОСОБА_2 станом на 13.09.2024 року не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.5).

Застосовані норми права і висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

В силу положень частини 3 статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, судове рішення у справі є обов`язковим для виконання. Держава забезпечує виконання судових рішень у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення в силу вимог статті 14 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та статті 18 ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Частиною першою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 викладено аналогічний правовий висновок.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, матеріально-правовою підставою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є припинення обов`язку боржника з підстав, визначених законом ( статті 599-601, 604-609 ЦК України).

Обґрунтовуючи заяву, боржник, як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилався на те, що у нього як у боржника повністю відсутній обов`язок повертати борг, визначений рішенням суду, у зв`язку з його припиненням на підставі прийнятого рішення банком про прощення частини боргу у зв`язку зі сплатою частини боргу у строк, визначений договором від 10.09.2024 року.

Зміст ч.2 ст.432 ЦПК України свідчить про те, що матеріально-правовою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є, зокрема, припинення обов`язку боржника, яке мало місце поза межами виконавчого провадження, у зв`язку з чим у боржника буде відсутній обов`язок з виконання виконавчого листа, виданого на підставі судового рішення.

У разі, якщо виконання зобов`язання за судовим рішенням відбулося в межах виконавчого провадження, стягувач має право подати до виконавця письмову заяву про повернення виконавчого документа. На підставі цієї заяви виконавець приймає постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно з п.1 ч.1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження. Однак, сплата боржником боргу чи припинення обов`язку з інших підстав, які відбулись вже у відкритому виконавчому провадженні, не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про споживче кредитування», метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

Стаття 3 Закону визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Таке прощення є безумовним одностороннім правочином.

Аналіз статті 605 ЦК свідчить, що під прощенням боргу розуміють звільнення кредитором боржника від виконання обов`язку, що на ньому лежить, повністю або частково. За загальним правилом, прощенням боргу втілюється в односторонньому правочині. Хоча сторони договору не позбавлені можливості укласти договір про прощення боргу.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи свідчать про те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 мали місце кредитні правовідносини, з яких виникли у ОСОБА_1 певні зобов`язання перед Банком. Спір між сторонами вирішено в судовому порядку, а рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.08.2015 року набрало законної сили.

Завершальною стадією цивільного процесу є стадія виконання судового рішення в добровільному чи примусовому порядку.

У разі наявності відкритого виконавчого провадження на виконання рішення суду має значення факт виконання рішення суду у процедурі виконавчого провадження і згідно частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» підставами закінчення виконавчого провадження можуть бути як визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (п.5 Закону) за умови наявності визначених Законом підстав, так і визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення (п.1), затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання судового рішення (п.2) повне виконання виконавчого документа (п.7 ). Крім того, стягувачу належить право на подання письмової заяви про повернення виконавчого документа (п.1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як встановлено судом, на виконанні у Надвірнянського відділу державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження № 69385762, згідно якого боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем АТ КБ "ПриватБанк".

За примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби з боржника до Державного бюджету України стягується виконавчий збір у визначеному Законом розмірі (стаття 27 Закону України «Про виконавче провадження»). У разі визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується. А стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Заявник зазначає, що на стадії виконання відбулося прощення боргу, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ "ПриватБанк" анульована, таким чином врегульовані правовідносини за кредитним договором, що були предметом розгляду судом у справі № 348/1397/15-ц.

Однак, в матеріалах справи відсутнє зазначене рішення банку про прощення частини боргу, а міститься лише довідка про відсутність боргу (що є похідним документом), підписаним окремим працівником банку (фахівцем з обслуговування клієнтів ОСОБА_3 (а.с.5), а також і відсутній первинний платіжний документ, який би підтверджував сплату частини боргу у строк, визначений у договорі від 10.09.2024 року.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, заявником не подано до суду рішення кредитора - АТ КБ "ПриватБанк", яким боржника звільнено від обов`язку сплачувати борг за кредитним договором, а саме 87 932,58 доларів США.

Отже, подана до суду Довідка не підтверджує факту прощення боргу ОСОБА_1 відповідно до статті 605 ЦК України, оскільки таке рішення має бути прийнято посадовими особами кредитора, які мають повноваження на прийняття рішень і підписання документів.

Крім того, згідно підпункту відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17, пункту 164.2 статті 164 Податкового Кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо.

Додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (підпункти 14.1.47, 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Аналіз норм Податкового кодексу України дає підстави дійти висновку про те, що банк, маючи статус податкового агента, зобов`язаний подавати у строки, які встановлені ПК України для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування.

Заявником не подано суду також і доказу про направлення банком до податкових органів повідомлення про утримання податку із прощеної суми боргу, що могло б бути підтвердженням прощення боргу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність боргу заявника перед банком і цю обставину встановив неправильно.

Крім того, рішення суду виконується у примусовому порядку і державним виконавцем до укладення договору від 10.09.2024 року проведено ряд виконавчих дій, що не дає підстав вважати, що на день відкриття виконавчого провадження обов`язок боржника перед банком був відсутній.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заявником не подано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у нього відсутня заборгованість за кредитним договором №IFN0AN02000069 від 24.04.2007 року, зокрема і у зв`язку з відсутністю (прощенням) частини боргу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла переконання про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з наведених у заяві підстав.

Доводи ОСОБА_1 про припинення обов`язку у нього щодо виконання рішення суду на підставі довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13 вересня 2024 року про відсутність заборгованості є безпідставними, оскільки вказана довідка не може бути підтвердженням повного виконання рішення суду, на виконання якого видано виконавчий документ.

Слід зауважити, що, виходячи з положень ст.432 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження» встановивши, що між Банком та заявником мали місце кредитні правовідносини, спір між сторонами вирішено в судовому порядку, рішення набрало законної сили, і якщо на стадії виконання відбулося прощення частини боргу, однак у разі, якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання і виконавче провадження відкрите і проводились виконавчі дії, після чого боржником сплачено частину заборгованості на користь стягувача і вирішено питання про прощення частини боргу, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального Закону, у зв`язку з чим є підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Надвірнянського відділу державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїзадовольнити.

Скасувати ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2025 року.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: В.М. Барков

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 06 травня 2025 року.