Справа № 643/7135/25
Провадження № 2-з/643/35/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025 м. Харків

Салтівський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Крівцова Д.А., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 (відповідач) на свою користь суму боргу за договором позики від 11.02.2022 в розмірі, еквівалентному 25000,00 доларів США в гривнях за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі. Ціну позову визначено у розмірі 1042728,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем 11.02.2022 укладений договір позики, згідно з умовами якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 700000,00 грн., що еквівалентно 25000,00 доларів США, а відповідач зобов`язалась повернути грошові кошти до 11.05.2022. Відповідач зобов`язання з повернення грошових коштів не виконала.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , та 2/3 квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності відповідачу, до ухвалення відповідного судового рішення про зняття арешту з майна.

В обґрунтування заяви зазначено, що у зв`язку з шахрайськими діями, вчиненими групою осіб, на предмет іпотеки, яким було забезпечено виконання грошового зобов`язання за вказаним вище договором позики, накладено арешт ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2022 по справі № 953/1739/22 та ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2022 по справі № 953/1392/22. За таких обставин втрачено заставне нерухоме майно і виконання грошового зобов`язання за вказаним договором позики нічим не забезпечене. Разом з тим, за відповідачем зареєстровано право власності житловий будинок АДРЕСА_1 , та 2/3 квартири АДРЕСА_2 . Загальна вартість зазначеного майна співмірна з позовними вимогами щодо стягнення 25000,00 доларів США. 05.05.2025 на сайті агентства нерухомості «Альтаїр» зазначено про пропозицію продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 за 15500,00 доларів США. Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач розпочала реалізацію свого нерухомого майна, яке в будь-який час буде продане, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалено на користь позивача.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України. До них в тому числі відноситься накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, в зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Вказаний вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 753/13271/17 зазначено, що «виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено іпотекою нежитлових приміщень, які не можуть бути реалізовані без згоди банку як іпотекодержателя. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, відмінне від того, що передане в іпотеку (нежитлові приміщення №№ 1-20 (літ. А), загальною площею 374, 7 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ), банк на обґрунтування такого клопотання зобов`язаний був довести, що іпотечного майна недостатньо для забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальником, а також, що накладення арешту на інше майно боржника є співмірним таким вимогам, що здійснене банком не було».

Дослідивши отримані матеріали, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви з огляду на таке.

Як вбачається з Договору позики від 11.02.2022, укладеного між сторонами, відповідач отримала від позивача у борг грошові кошти в розмірі 700000,00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 25000,00 доларів США

Згідно з Договором іпотеки від 11.02.2022, укладеним між сторонами, з метою забезпечення виконання зобов`язань у повному обсязі, що випливають з Договору позики, позивач прийняв від відповідача в іпотеку об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_3 .

Таким чином, виконання зобов`язань за Договором позики забезпечено іпотекою.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 422148262 від 10.04.2025, відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 . У вказаній довідці відсутні відомості про будь-які інші обтяження зазначеної квартири, крім обтяження згідно з вказаним вище Договором іпотеки.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 315080434 від 14.11.2022, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2022 у справі № 953/1739/22, а також ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2022 у справі № 953/1392/22 накладено арешт та заборону на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 . У вказаній довідці також зазначено про обтяження квартири іпотекою на підставі вказаного вище Договору іпотеки.

Оцінюючи дані Інформаційної довідки № 315080434 від 14.11.2022 щодо накладення арештів на квартиру АДРЕСА_3 , згідно з ухвалами слідчих суддів, суд керується таким.

Дані щодо наявності арештів квартири АДРЕСА_3 , а також обтяження вказаної квартири іпотекою, містяться в Інформаційній довідці, яка видана 14.11.2022, тобто 2,5 роки тому.

У останній за часом Інформаційній довідці від 10.04.2025 наявні дані виключно щодо обтяження квартири АДРЕСА_3 , згідно з Договором іпотеки. Дані щодо наявності арештів на вказану квартиру, накладених згідно з ухвалами слідчих суддів, у Інформаційній довідці від 10.04.2025 відсутні.

Таким чином, остання за часом Інформаційна довідка від 10.04.2025 не містить даних щодо наявності арештів квартири АДРЕСА_3 , накладених згідно з ухвалами слідчих суддів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність арештів квартири АДРЕСА_3 , накладених згідно з ухвалами слідчих суддів, станом на час вирішення питання про забезпечення позову.

Крім того, позивачем не доведено, що наявність арештів квартири АДРЕСА_3 , накладених згідно з ухвалами слідчих суддів, призвела до втрати заставленого нерухомого майна адже будь-яких даних щодо вибуття вказаної квартири з власності відповідача суду не надано.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що виконання зобов`язання з повернення позики забезпечено іпотекою квартири АДРЕСА_3 . Даних щодо розірвання вказаного договору, визнання його недійсним, суду не надано.

Згідно з останніми за часом даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 422148262 від 10.04.2025, відсутні будь-які інші обтяження квартири АДРЕСА_3 , крім обтяження за вказаним вище Договором іпотеки. Зазначена квартира продовжує перебувати у власності відповідача.

Позивачем не надано доказів вартості предмета іпотеки на момент звернення до суду із заявою про забезпечення позову та недостатності вартості предмету іпотеки для забезпечення виконання зобов`язань відповідача за Договором позики. Також позивачем не доведено наявність інших обтяжень іпотечного майна станом на час звернення до суду з заявою про забезпечення позову та втрати заставленого майна, на що посилався позивач в обґрунтування заяви.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для накладення арешту на інше нерухоме майно відповідача, оскільки вжиття таких заходів забезпечення позову буде неспівмірним із заявленими позовними вимогами та призведе до непропорційного втручання в право власності відповідача на належне йому майно.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України

УХВАЛИВ

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Крівцов Д.А.