Справа № 669/375/24
Провадження № 2/669/11/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючої - судді Бараболі Н.С.,

за участю секретаря Бабоян А.С.

представника відповідача Мартинюка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Білогір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

24 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Білогірського районного суду Хмельницької області (далі - позивач)через систему «Електронний суд» з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач), у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування моральної шкоди 150 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 липня 2021 року на перегоні Суховоля-Білогородка на 57 км. ПК 10 дизель потяг №6222 ДР1А № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 скоїв наїзд на гр. ОСОБА_3 . Внаслідок чого останньому було ампутовано ноги та згідно висновку МСЕК від 01.10.2021 року позивачу було встановлено безстроково першу групу інвалідності.

Внаслідок наїзду позивач зазнав надзвичайного стресу та страху за своє життя, а також сильного фізичного болю пов`язаного з ампутацією ніг. Позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, його сталий життєвий уклад порушений і він змушений пристосовуватися до нових реалій. ОСОБА_1 потребує постійного стороннього догляду. Він більше не може повноцінно реалізовувати себе в побуті та самостійно забезпечувати свою діяльність в тій мірі , в якій міг до ДТП. Позивач змушений часто звертатися за сторонньою допомогою, що повністю змінює життя та додає моральних страждань. Крім того, в позовній заяві вказав, що позивачу на момент травмування було лише 32 роки та він міг розраховувати на тривале і активне життя. Втрата ніг суттєво вплинула на його психічний стан. Він переживає постійний дискомфорт, біль та втрату функціональності, що призводить до значного зниження якості життя та психологічного стресу.

Посилаючись на приписи ст.ст. 1172, 1187 ЦК України, з урахуванням невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 150 000 грн., а тому, звернувся до суду з даним позовом.

У судове засідання позивач ОСОБА_4 та його представник адвокат Таргоній В.М. не з`явилися. Представник позивача звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи без участі сторони позивача, у якій підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову.

У письмових поясненнях на позовну заяву представником відповідача зазначено, що позивач не довів причетність відповідача до завдання моральної шкоди позивачу, факту заподіяння шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між подією та завданою шкодою, наявність вини та умислу у діях самого потерпілого, обов`язок відповідача відшкодувати таку шкоду. При цьому, розмір моральної шкоди, на думку представника, є необґрунтованим. У наданих представником позивача копії довідки МСЕК та копії індивідуальної програми реабілітації інваліда №1154 зазначено лише причину інвалідності «загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату» і жодного висновку що травма отримана внаслідок механічної дії коліс дизель поїзду. Тому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що вВідповідно до акта службового розслідування аварії від 29.07.2001 року 25 липня 2021 року дизель-поїзд №6222 ДР1А-292 приписки РПЧ-10 Чернігів сполученням Ланівці-Шепетівка рухався по перегону Суховоля-Білогородка на 58 км. ПК1, коли в кривій ділянці колії на 57 км ПК10 локомотивна бригада ТЧ-6 Шепетівка у складі машиніста ОСОБА_2 і помічника машиніста ОСОБА_5 помітила людину, що лежала в середині колії. Машиніст подаючи сигнали великої гучності, застосував екстрене гальмування із подачею піску під колісні пари при швидкості згідно даних розшифрування швидкостемірної стрічки 30 км/год. Наїзду на людину попередити не вдалося. Дизель-поїзд зупинився на 57 км. ПК9+96м о 04 год. 35 хв. Машиніст доповів по радіозв`язку про наїзд на людину ДСП Суховоля Особській А.Л. та повідомив про необхідність виклику невідкладної допомоги і працівників поліції. При огляді місця зіткнення помічником машиніста було виявлено чоловіка з ознаками життя під першим вагоном дизель-поїзда. До приїзду бригади невідкладної допомоги та працівників поліції помічник машиніста знаходився біля потерпілого і надавав йому першу медичну допомогу. Автомобілем невідкладної медичної допомоги потерпілого було доставлено у Білогірську багатопрофільну лікарню.

Розслідуванням встановлено, що для попередження наїзду на людину машиніст дизель-поїзду №6222 ОСОБА_2 подавав сигнали великої гучності, застосував екстрене гальмування із подачею піску під колісні пари. Наїзд попередити не вдалося. При прибутті в ДЕПО було встановлено, що дизель-поїзд ДР1А №292 знаходиться в технічно справному стані. Комісія із службового розслідування аварії, що сталася 25.07.2021 року на 57 км. ПК10 перегону Суховоля-Білогородка встановила, що причиною травмування ОСОБА_1 є порушення ним п.2.5 і 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», вини працівників АТ «Українська залізниця» в даному випадку не має.

Також, із акту службового розслідування вбачається, що Генеральний директорр КНП «Білогірська багатопрофільна лікарня» О.Лівінчук листом від 28.07.2021 року повідомила, що потерпілий ОСОБА_1 був доставлений у лікарню у важкому стані. При аварії він отримав такі ушкодження: закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, закриту травму грудної клітки з множинними переломами ребер праворуч, що ускладнилися правобічним пневмотораксом, відкриті переломи кісток обох гомілок з роз плющенням мяких тканин, множинні забої мяких тканин обох стегон, лоскутна рана правої тім`яно-скроневої ділянки, травматичний шок. Стан хворого стабільний, середньої важкості, ампутовані обидві нижні кінцівки на рівні нижньої третини обох стегон, проводиться терапія пневмотораксу правої легені.

У відповідності до інформації АТ «Укрзалізниця» №РПЧ-10 Чернігів-03/ дизель-поїзд серії ДР1А №292 станом на 25.07.2021 року перебував на балансі виробничого підрозділу моторвагонне депо Чернігів регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

ОСОБА_2 працює у «Галузева служба локомотивного господарства Локомотивне депо Шепетівка» з 30.10.2008 року на посаді слюсара з ремонту рухомого складу 3 розряду, з 19.09.2014 року переведений на посаду помічника машиніста дизель-поїзда, машиніста тепловоза та з 22.05.2018 року на посаді машиніста тепловоза, машиніста дизель-поїзда, що підтверджується копі копіями наказів Виробничого підрозділу Локомотивне депо Шепетівка №199/ос від 30.10.2008 року, №287/ос від 19.09.2014 року та № 144/ос від 22.05.2018 року.

Постановою про закриття кримінального провадження старшого слідчого ВРЗЗС СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Вікторії Жили кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000501 від 25 липня 2021 року закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Вищевказані докази в своїй сукупності підтверджують факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 внаслідок наїзду дизель потягом №6222 ДР1А №292 на перегоні Суховоля-Білогородка 57 ПК10.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1, п.п.1 ч.2 ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зі змісту ч.5 ст.1187 ЦК України слідує, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні до даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, діяльність, пов`язана з використанням поїздів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем поїзду є АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», то воно зобов`язане відшкодовувати шкоду завдану транспортними засобами, якими воно володіє.

При цьому, відповідно до ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

З огляду на встановлену законодавством презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Тобто, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19, а також у постанові ВС від 01.02.2023 у справі № 760/23231/20.

В ході судового засідання представником відповідача не надано доказів існування обставин непереборної сили, або умислу потерпілого на виникнення вказаних обставин, зокрема свідомого бажання потерпілого настання наслідків у виді тілесних ушкоджень, а тому суд приходить до висновку, що виходячи з презумпції вини володільця джерела підвищеної небезпеки, саме відповідач має відшкодувати моральну шкоду завдану позивачу.

Доводи сторони відповідача про відсутність прямих доказів, які б підтверджували факт наїзду дизель поїзду саме на гр.. ОСОБА_1 , відсутність за встановлених судом обставин вини відповідача, як підстави для відмови в позові, суд не приймає до уваги, оскільки головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не тяжкістю цього правопорушення, а моральними стражданнями особи внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що позивачу заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він став інвалідом першої групи. Тривалість лікування, що супроводжувалося ампутацією обох ніг, реабілітацією, що завдавало йому глибокі моральні страждання, на тривалий час істотно змінило його спосіб життя, у тому числі і на майбутнє, оскільки за ним постійно потрібно здійснювати догляд. Відновити становище, яке існувало раніше у житті позивача не можливо.

Враховуючи ступінь фізичних страждань позивача, його переживання в зв`язку з отриманими травмами, тяжкість отриманої травми, суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 150000 грн, що буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця»(, місце знаходження: місто Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 ) 150000,00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», , місце знаходження: місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, 5, на користь держави судовий збір 3028,00 (три тисячі двадцять вісім гривень)гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , адреса: м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5.

Суддя Наталія БАРАБОЛЯ