Справа № 159/2853/25
Провадження № 2-о/159/143/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі

головуючого судді - Смалюха Р.Я.,

за участю:

секретаря судового засідання - Клевецької О.М.,

заявника - не з`явився,

представника заявника - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

заінтересована особа - не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), від імені якої діє представник ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), заінтересована особа ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), про видачу обмежувального припису,

встановив:

05.05.2025 ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_1 , звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 є сином заявниці, який систематично вчиняв та вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно неї, а саме: нецензурно виражається, принижує, погрожує фізичною розправою, шарпає, поводить себе агресивно, в стані алкогольного сп`яніння застосовує фізичну силу щодо заявниці.

З приводу безкінечних конфліктів заявниця неодноразово зверталася із заявами до Ковельського РУП ГУНП України у Волинській області. ОСОБА_3 неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно заявниці, були також застосовані заборонні термінові приписи щодо ОСОБА_3 , які він порушував і відповідно був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Незважаючи на заходи адміністративного впливу ОСОБА_3 своєї поведінки не змінює, і надалі продовжує свої протиправні дії по відношенню до заявниці.

Просила суд видати обмежувальний припис, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покласти на нього такі обов`язки:

1)заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , ;

2)не чинити перешкоди у користуванні майном, що є особистою приватною власністю ОСОБА_2 ;

3)заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань 30 м до місця проживання (перебування), інших місць відвідування ОСОБА_2 ;

4)заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заходи вжити на строк 6 (шість) місяців.

Ухвалою суду від 06.05.2025 відкрито окреме провадження, судове засідання у справі призначено на 08.05.2025.

У судове засідання 08.05.2025 заявник та заінтересована особа не прибули, повідомлялись у встановленому законом порядку.

Представник заявниці просила заяву задовольнити з підстав викладених у ній та видати обмежувальний припис.

Заінтересована особа правом на подання заперечення щодо заяви про видачу обмежувального припису не скористалася.

Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання.

У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення заяви може відбутися без відкладення розгляду справи.

Згідно листа начальника Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Романа Ярового за період часу з 01.01.2020 по 09.04.2025 зареєстровано неодноразові звернення щодо вчинення ОСОБА_3 неправомірних дій відносно ОСОБА_2 , зокрема:

- 20.02.2025 щодо ОСОБА_3 складено два протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП;

- 20.02.2025 щодо ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП;

- 27.02.2025 щодо ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП;

- 27.02.2025 щодо ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП;

- 14.03.2025 щодо ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП;

- 27.03.2025 щодо ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП;

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2025 у справі №159/1141/25 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, за вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 та порушення термінового припису стосовно кривдника.

Пунктами 3, 4, 14, 17 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі по тексту - Закон) визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону).

Зважаючи на наведені правила Закону видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19 зроблено висновок, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.04.2020 у справі №754/11171/19, тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

За встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу зазнавала зі сторони ОСОБА_3 систематичного домашнього насильства у формі психологічного та фізичного насильства. Заявниця потребує захисту у передбаченому Законом порядку, оскільки ігнорування кривдником застосованих до нього працівниками поліції та судом заходів впливу, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо заявниці, дають підстави вважати, що продовження чи повторне вчинення у майбутньому домашнього насильства щодо заявниці ОСОБА_2 з боку кривдника є достатньою мірою вірогідним, а відповідні ризики - високими, що може призвести до настання тяжких або особливо тяжких наслідків.

Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 Конвенції, а також права на життя згідно ст. 2 Конвенції та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 Конвенції.

Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів, - не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці.

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку наданим у справі доказам у їх сукупності, встановивши форми домашнього насильства, яким піддавалась заявниця, оцінивши також ризики, які можуть настати у майбутньому, недопущення повторних випадків домашнього насильства, суд дійшов висновку про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 строком на 6 (шість) місяців, оскільки саме такий строк тимчасового обмеження прав кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи буде достатнім, обґрунтованим та легітимним заходом втручання у права та свободи особи, а тому заяву необхідно задовольнити.

Суд вважає, що видача обмежувального припису з визначеними заходами тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього конкретних обов`язків, на строк 6 (шість) місяців є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфліктної і потенційно небезпечної ситуації, захисту здоров`я заявниці.

В той же час, суд зазначає, що звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису, заявниця просить покласти на ОСОБА_3 обов`язки: не чинити перешкоди у користуванні майном, що є особистою приватною власністю ОСОБА_2 ; та заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань 30 м до місця проживання (перебування), інших місць відвідування ОСОБА_2 .

Однак заявниця не конкретизує вимогу, щодо якого її майна, що є особистою приватною власністю, ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні та не надала жодних доказів вчинення таких перешкод.

Крім того, заявниця не вказала конкретні місця її відвідування, до яких необхідно встановити заборону наближення ОСОБА_3 . На переконання суду, встановлення обмеження заінтересованій особі, без визначення конкретних місць, становитиме непропорційне втручання у права такої особи, а тому суд вважає за необхідне встановити такі обмеження щодо місця проживання заявниці.

Керуючись ст.ст.350-1, 350-8 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис, яким вжити такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покласти на нього такі обов`язки:

- заборонити перебувати в місці проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 ;

- заборонити наближатися на відстань 30 метрів до місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 ;

- заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановити строк обмежувального припису - 6 (шість) місяців.

В решіт заявлених вимог відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Про видачу обмежувального припису кривднику не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити Ковельське РУП ГУНП у Волинській області для взяття ОСОБА_3 на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Ковельської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників :

Заявник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Предстаник заявника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 );

Заінтересована особа ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене 08.05.2025.

Головуючий:Р. Я. СМАЛЮХ