Справа № 444/2030/22
Провадження № 2/444/34/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна. Просить суд:

1) встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача, ОСОБА_3 та відповідача, ОСОБА_4 в період з 01.08.2008 року до жовтня 2019 року;

2)визнати трактор колісний марки Т-25А, державний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , комбайн зернозбиральний марки John Deere, моделі 935, державний номер НОМЕР_3 , заводський номер НОМЕР_4 , автомобіль марки Renault, моделі Trafic, 2008 року випуску та нежитлове приміщення, загальною площею 638,2 кв.м., розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , приміщення 1 спільною сумісною власністю позивача, ОСОБА_3 та відповідача, ОСОБА_4 ;

3) виділити у власність ОСОБА_4 трактор колісний марки Т-25А, державний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , комбайн зернозбиральний марки John Deere, моделі 935, державний номер НОМЕР_3 , заводський номер НОМЕР_4 та автомобіль марки Renault, моделі Trafic, 2008 року випуску, в порядку поділу майна;

4) стягнути з ОСОБА_4 в користь позивача 622 000,00 грн. (шістсот двадцять дві тисячі гривень нуль копійок) в рахунок компенсації вартості 1/2 частини за трактор колісний марки Т-25А, державний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , комбайн зернозбирального марки John Deere, моделі 935, державний номер НОМЕР_3 , заводський номер НОМЕР_4 та автомобіль марки Renault, моделі Trafic, 2008 року випуску;

5) визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину нежитлого приміщення, загальною площею 638,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

6)стягнути з ОСОБА_4 в користь позивача понесені нею судові витрати в розмірі 28 435, 40 грн. (двадцять вісім тисяч чотириста тридцять п`ять гривень сорок копійок), що складається з 20 000 (двадцять тисяч гривень нуль копійок) витрат на професійну правову (правничу) допомогу та 8 435, 40 грн. (вісім тисяч чотириста тридцять п`ять гривень чорок копійок) сплаченого судового збору,

з підстав заначених у позові.

Cвої вимоги мотивує тим, що з 2001 року між сторонами розпочались стосунки. Сторони зустрічались, періодично проживали разом. Наприкінці 2006 року позивач вперше завагітніла від відповідача. В подальшому, від цих стосунків в сторін народилось двоє дітей, а саме - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після народження першої дитини, ОСОБА_5 , позивач з відповідачем почали спільно проживати в місті Рава-Руська. В подальшому, сторони придбали земельну ділянку в селі Потелич та переїхали проживати в село Потелич, Жовківського району Львівської області. Спільно сторони проживали до жовтня 2019 року. Після цього через непорозуміння та різні погляди на життя сторони розійшлись і позивач разом з дітьми переїхала до своєї матері в с. Середкевичі Яворівського району, де проживає з дітьми до сьогоднішнього дня. Позивач з відповідачем одруженими не були, і в свідоцтвах про народження дітей, в графі батько дитини записи зроблені відповідно до частини 1 статті 135 СК України, а саме - ім`я та по батькові батька - зі слів, а прізвище - матері. Наголошує, що після того як сторони розійшлись, відповідач іноді бачиться з дітьми та не заперечує того, що вони є його дітьми. Діти з ним спілкуються та іноді бачаться. Позивач повідомляє, що нею подано позовну заяву про встановлення факту батьківства, яка розглядається Жовківським районним судом Львівської області за №444/2364/21 та після ухвалення судом рішення в зазначеній справі, копію рішення буде нею надано суду додатково. Звертає увагу суду на наступні доводи, що доводять позицію щодо проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В обох дітей сторін, ім`я та по батькові батька зазначено ОСОБА_7 , що сходиться з ім`ям та по батькові відповідача. Це свідчить про те що відповідач по цій справі є фактично батьком обох дітей позивача, хоч його прізвище не записане в графі прізвища батька дітей. ОСОБА_5 навчалась в Потелицькій ЗЗСО І-ІІІ ступенів Львівського району Львівської області, що підтверджується довідкою № 87 від 23 липня 2021 року та табелю навчальних досягнень за 2015-2016 навчальний рік, що підтверджує той факт на її думку, що сторони спільно проживали в селі Потелич і донька навчалась у вказаній вище школі в цьому ж селі. ОСОБА_5 першу сповідь та урочисте святе причастя приймала в храмі Пресвятої Трійці в селі Потелич 29 травня 2016 року, що видно з копії церковної пам`ятки. Зазначена інформація підтверджує, що позивач з відповідачем спільно проживали в селі Потелич і діти вели активне соціальне життя в цьому селі, в тому числі дочка ОСОБА_8 ходила до першої сповіді та причастя саме в селі Потелич, де сторони на той момент проживали разом. Дочка ОСОБА_6 була хрещена та миропомазана в Марийському центрі «Заглина», ІНФОРМАЦІЯ_3 отцем ОСОБА_9 , який відносився до парафії Зіслання Святого Духа УГКЦ села Потелич Жовківського району, про що свідчить печатка на документі, що підтверджує хрещення. Вказана інформація, на її думку, підтверджує, що молодша донька, ОСОБА_10 була хрещена священнослужителем УГКЦ села Потелич, що також підтверджує, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Окрім цього до позовної заяви додає фото, зокрема з ОСОБА_11 доньки ОСОБА_10 та з урочистостей до 1 дзвоника доньки ОСОБА_8 . Також позивач зазначає, що відповідач є фермером, все життя займався фермерським господарством. Позивач же у вільний від основної роботи час постійно допомогала відповідачу вести фермерську діяльність, вони разом їздили на збори урожаїв, спільно займались реалізацією вирощеної продукції, тощо. Окрім цього, сестра позивача позичала сторонам кошти на придбання ще одного автомобіля, кошти віддавались спільно сторонами. При цьому, у сторін народились спільні діти, сторони спільно їх виховували, мали спільні права та обов`язки, вели спільне господарство, що свідчить про усталені відносини, притаманні подружжю. Відтак позивач вважає, що відповідно до статті 81 ЦПК України, позивачем повністю доведені викладені в цій позовній заяві факти що свідчать про те що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.08.2008 року до жовтня 2019 року. За час перебування в фактичних шлюбних відносинах сторонами було придбано наступне майно:

- трактор триколісний Т-25А, державний номер НОМЕР_1 , який було придбано 06.11.2009 року, власником якого є відповідач;

- комбайн зернозбиральний John Deere 935, державний номер НОМЕР_3 , який було придбано 19.07.2011 року, власником якого є відповідач;

- автомобіль марки Renault Trafic, 2008 року випуску, білого кольору, прибаний згідно довідки-рахунку від 31.12.2010 року КІМ490039, власником якого є відповідач;

- нежиле приміщення площею 638,2 кв.м., розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , власником якого є відповідач.

Як зазначає позивач, усе це майно придбано сторонами в період проживання однією сім`єю без єстрації шлюбу. При цьому позивач бажає зазначити, що за час спільного проживання однією сім`єю без реєтрації шлюбу, майно було придбане за спільні кошти зароблені спільною працею сторін, зокрема, позивач працювала провідником пасажирських вагонів фірмових та міжнародних поїздів та 07.03.2012 року, 06.03.2013 року та 03.03.2016 року заохочувалась роботодавцем премією. Наголошує, що за час проживання однією сім`єю, сторони спільно проживали, у них народились діти, вони спільно виховували дітей, мали спільні права та обов`язки, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тощо. Вважає, що майно, яке придбано за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, придбано за спільні кошті, спільною працею та зусиллями, а відтак є спільним майном позивача та відповідача та підлягає поділу. Просить позовні вимоги задоволити.

Ухвалою суду від 09 вересня 2022 року (а.с. 142-143 том № 1) було відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав зазначених у позові. Просить такі задоволити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, а його представник - адвокат Тимощук О.І. надав на адресу суду 27.09.2022 року відзив на позовну заяву (а.с.151 - 154 том № 1) у якому просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача в користь відповідача витрати понесені ним на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн. В судовому засідання представник відповідача заперечив щодо позовних вимог позивача з підстав наведених ним у відзиві. Просить суд такі врахувати при винесенні рішення у справі.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні 26.09.2023 року ОСОБА_3 підтвердила усі обставини викладені у позові. Наголосила на тому, що спільне господарство з відповідачем вони вели з 2006 року.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні 13.06.2024 року ОСОБА_5 пояснила, що між її батьками (позивачем та відповідачем) були різні стосунки. Спочатку вони проживали у м. Рава-Руській. Також з ними проживав її брат. Батьки між собою інколи сварилися і тато ( ОСОБА_4 ) їхав від них, однак ненадовго, а саме через деякий час знову повертався. Коли народилася її молодша сестра, то вони усі разом переїхали проживати у будинок батька в с. Потелич. Її мама не працювала, так як доглядала за сестрою. Її батько займався фермерським господарством і мама йому в цьому допомагала, в тому числі готувала їсти людям, які працювали у тата на полі. Тато давав на це гроші, однак цього було не достатньо. Наскільки вона пригадує, сімейний бюджет був у батьків спільний, хоча мама продуктів купляла набагато більше ніж батько. Чи їздили вони усі разом на відпочинок, не пригадує. Однак, точно пам"ятає, що хрестини сестри були в с. Потелич. Батько кілька разів приходив до школи. Разом вони проживали з батьком до 2019-2020 року і переїхали до бабці. Пригадує, що тато кілька разів перебував у лікарні і мама їздила до нього, возила йому їсти, допомагала йому. Наголосила, що коли її мама почала їздити у Польщу на заробітки, то вони з сестрою жили у бабусі в с. Середкевичі. Усі зароблені гроші мама витрачала на них із сестрою, а її батько скупляв техніку.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні 13.06.2024 року ОСОБА_12 пояснив, що він перебував на посаді голови сільської ради с. Дев"ятир і з відповідачем бачилися часто, у них були дружні робочі відносини. Він часто приїжджав до ОСОБА_4 в гості, коли той ще проживав у м. Рава-Руській на квартирі. Пригадує, що проживав він там із своєю дружиною ОСОБА_13 , а після розлучення сам. Чому він з нею розлучився не знає. ОСОБА_3 він вперше побачив у 2014 або 2015 роках, точно не пригадує. Однак наголосив, що коли приїжджав до відповідача у гості, то бачив позивачку там не часто.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні 13.06.2024 року ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_4 знає з дитинства, а з 2007 року допомагав йому на полі, так як він займався фермерським господарством. Часто бував у нього вдома, де той проживав із своєю дружиною ОСОБА_13 . Після розлучення відповідач проживав сам, тобто іншої жінки він не бачив. З ОСОБА_3 він познайомився у 2015 році, а може і пізніше. Лише тоді ОСОБА_4 йому розказав, що має іншу жінку. Наголосив, що коли ОСОБА_4 проживав із дружиною, то мав на другому поверсі будинку свою кімнату, у якій проживав до 2015 року. На даний час, на скільки йому відомо відповідач проживає на території ферми, де він збудував будинок. Переїхав в цей будинок не раніше 2014 року, хоча точно не пригадує. Його діти проживали то в с. Середкевичі, то в с. Потеличах, однак разом почали проживати з 2015 року.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні 13.06.2024 року ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_4 знає зі школи. Після 2015 року рідко його бачив, у нього дома також бував рідко. Позивачку бачив, однак коли побачив її перший раз не пригадує.

Допитаний в судовому засіданні 20.08.2024 року в якості свідка відповідач - ОСОБА_4 , пояснив що проживав з ОСОБА_3 з кінця 2014 по 2015 роки, а до цього часу вони просто зустрічалися, а саме він приїжджав до неї, а вона до нього. Проживав із своєю дружиною ОСОБА_13 і зареєстрований в АДРЕСА_3 , однак це не є житловим приміщенням. У 2018 році склав заповіт на користь своїх дочок. Пригадує, що з ОСОБА_3 познайомився у 2000-2001 роках, а у 2007 році його дружина ОСОБА_13 дізналася про це і подала на розлучення. В цей час ОСОБА_3 вже була вагітною. Своє батьківство відносно обох дочок він не заперечує. Однак, наголосив, що з позивачем як чоловік та дружина почали проживати в кінці 2014 на початку 2015 роках, однак три місяці позивач проживала з ним, а три місяці із своєю мамою. Наголосив, що жодного спільного бізнесу чи господарства вони разом не вели. Він завжди давав позивачу гроші на дітей і продовжує їх давати до цього часу, відвідує усі свята дітей.

Зазначив, що у квартирі у м. Рава Руська після розлучення з дружиною проживав лише 1 рік, а з позивачкою всього 2 місяці і закінчилося їхнє проживання тим, що ОСОБА_3 перебила увесь посуд і поїхала. У квартирі він сам робив ремонт і жодної матеріальної допомоги позивач йому в цьому не надавала і не допомагала. Фермерське господарство він придбав у 20111 -2012 роках, побудував на його території будинок, а саме, спочатку одну кімнату, а потім добудував усе інше. Забрав ОСОБА_3 разом із дітьми проживати до себе. Дочка ОСОБА_10 почала відвідувати садочок. За місцем проживання позивача, а саме в с. Середкевичі він проживав лише 2 місяці і це було у 2011 році. Пригадує, що пропонував позивачці зареєструвати шлюб у 2015 році, однак вона відмовилась, оскільки отримувала виплату з держбюджету на дочок. Додав, що коли проживали разом, то ОСОБА_3 не працювала. Поотім трішки вона їздила в Польщу на заробітки і в цей час діти проживали періодично то з ним, то з бабусею (мамою позивачки). Наголосив, що усі комунальні послуги він оплачував сам, продукти також купляв сам. З 2015 по 2019 ріки діти відвідували школу у с. Потеличі, а потім у с. Середкевичі. Додав, що у нього діагностували хворобу нирки і у 2019 році він проходив лікування. За весь період лікування, ОСОБА_3 провідала його з дочками лише один раз .

Наголосив, що між ними завжди були погані стосунки, і сім"ї як такої не було. Позивач проживала у с. Середкевичі, а він у с. Потеличах.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому 01.09.1984 року шлюбі з ОСОБА_16 , який розірвано 05.11.2007 року, що видно з копії виписки з рішення Жовківського районного суду Львівської області (а.с.155 том № 1).

З пояснень відповідача в судовому засіданні, даний шлюб було розірвано з причини того, що позивач ОСОБА_3 була вагітною і його дружина про це довідалась.

Як ствердив ОСОБА_4 в судовому засіданні, що після народження доньки ОСОБА_5 він надавав матеріальну допомогу позивачці, оскільки не заперечував і не ставив під сумнів свого батьківства, однак не проживав однією сім`єю, а намагався зберегти попередній шлюб. Однак, після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_17 постійно проживав окремо, він самостійно вів господарство і матеріально підтримував позивачку ОСОБА_18 , навідував новонароджену дитину і надавав кошти для придбання речей, харчування дочки ОСОБА_19 , був присутній на урочистостях дитини ОСОБА_19 , оскільки визнав своє батьківство.

Так, з копії рішення Жовківського районного суду Львівської області від 08.03.2023 року (а.с.76-82 том № 2) видно, що позов ОСОБА_3 задоволено:

1) визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) зобовязано Яворівський відділ ДРАЦС у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши в графі батько - ОСОБА_20 на ОСОБА_4 ;

3) визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

4) зобовязано Яворівський відділ ДРАЦС у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , змінивши в графі батько - ОСОБА_20 на ОСОБА_4 .

Суд не залишає поза увагою абзац 25 мотивувальної частини вказаного рішення у якому зазначено, що "28.02.2023 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 про часткове визнання позовних вимог позивача ОСОБА_3 . В клопотанні зазначено, що відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнає частково. Так, відповідач ОСОБА_4 визнає, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його доньками та просить позовні вимоги про визнання його батьківства задовольнити, однак, заперечує обставини викладенні в позовній заяві щодо порядку спільного проживання та ведення спільного господарства. В заяві зазначено, що ОСОБА_4 мав стосунки з ОСОБА_21 та після народження доньки ОСОБА_5 надавав матеріальну допомогу позивачці, оскільки не заперечував і не ставив під сумнів свого батьківства, не заперечив, що навідував новонароджену дитину і надавав кошти для придбання речей, харчування ОСОБА_19 , а також дійсно був присутній на урочистостях дитини ОСОБА_19 . Невдовзі після початку відносин ОСОБА_3 повідомила відповідача, що повторно завагітніла і у них народилась ще одна дитина. Після народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачка та відповідач пробували проживати однією сім`ю, однак було важко, оскільки виникали не порозуміння і постійні прикрі сварки. Свої відносини відповідач з позивачкою юридично не оформляв."

Жодні заперечення з приводу таких письмових пояснень ані ОСОБА_3 , ані її представник не подали.

Також слід зауважити, що заперечення на відзив у даній справі від позивача та її представника на адресу суду не поступали та не було спростовано таких у судовому засіданні жодними доказами.

Так, відповідач в судовому засіданні наголосив, що дійсно проводить фермерську діяльність, однак в такій позивачка не приймала жодної участі, і що саме він сам розвивав господарську діяльність. Як він зазначив, що невдовзі після початку їх з позивачем відносин вона йому повідомила, що повторно завагітніла і у них народиться ще одна дитина після чого ОСОБА_4 запропонував узаконити відносини, на що позивач йому відмовила.

Даний факт також не заперечувався ані позивачкою, ані її представником.

Як ствердив відповідач, після народження дочки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він з ОСОБА_3 пробували проживати однією сім`ю, однак було важко, оскільки відповідач перебував у постійній напрузі через непорозуміння і постійні прикрі сварки.

Даний факт також не заперечувався ані позивачкою, ані її представником.

Як наголошує відповідач, на момент початку проживання з позивачкою, він вже мав у власності майно на поділ та компенсацію якого претендує позивачка.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, надання коштів позивачці, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 28 серпня 2019 року № 588/350/15-ц.

Також дане положення підтверджується Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою у справі № 531/295/19 від 8 грудня 2021 року.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Звертаючись з позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем позивачка надала фотокартки присутності відповідача на спільних святах, та документи на придбання ним майна. Також посилається на те, що їх спільні діти навчалися у школі в с. Потеличі, а також, що вона працювала та заробляла кошти.

ВС вказав, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, надання відповідачем коштів, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Верховний Суд вказав, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Більше того необхідно відмітити, що жоден із свідків не ствердив, що сторони проживали однією сім"єю та вели спільне господарство. Жоден із них не вказав, що сторони проживали сім"єю з 2008 року.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст. 74 СК вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Згідно статті 57 Сімейного кодексу України, передбачено, що майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідачем зазначалось, що майно ним придбавалося особисто за власні кошти та в період коли він проживав сам.

Спростування цього ні позивачем, ані її представником суду не надано.

Зважаючи на вищенаведене, надаючи оцінку аргументам учасників справи, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц).

Вирішуючи заявлену в межах даної цивільної справи вимогу про встановлення факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.08.2008 року по жовтень 2019 року, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки самі лише показання свідків, фотографії з урочистостей, не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Також суду не надано належних та допустимих доказів отримання розміру доходу позивача за кордоном.

Наведені обставини, а також спільні фотографії, на думку суду, свідчать лише про існування між сторонами у певний період часу близьких, романтичних стосунків як між чоловіком та жінкою, які не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними відносинами.

Позивач на підтвердження своїх вимог посилалася на покази свідків, проте, такі свідчення свідків не дають підстав для визнання сторін такими, що проживали однією сім`єю, вели спільне господарство.

Крім того, з пояснень свідків у судовому засіданні, судом не встановлено ознак спільного проживання сім`єю в період протягом якого було придбане спірне майно за якими чоловік та жінка ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру, інше: всі свідки лише в загальних рисах повідомляли про ведення спільного господарства, але в чому це конкретно проявляється в судовому засіданні зазначити не змогли.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін, про що, також зазначено в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 442/2219/11.

З урахуванням викладеного, оскільки вимоги про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не підлягають задоволенню, то і решта заявлених позовних вимог - про поділ між сторонами спільного майна шляхом визнання права власності на цей майно не підлягають до задоволення, оскільки такі вимоги є похідними та ґрунтуються на позовній вимозі про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у задоволенні якої, як вказано вище, суд відмовив.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні в суд з позовом позивачем сплачено судовий збір, що підтверджується платіжними інструкціями (аркуш справи № 1-3).

Так як суд прийшов до висновку про відмову в позовних вимогах позивача, а тому сума судового збору не підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Щодо вимоги представника відповідача стягнення з позивача в користь відповідача витрат понесених ним на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн., то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору ( п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази:

1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо);

2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо);

3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.);

4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Згідно з матеріалами справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу стороною відповідача надано:

1) копію Договору про надання правової допомоги від 21.09.2022 року (а.с.156);

2) копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 158);

3) ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1161691 (а.с.157).

Однак, представником відповідача не надано :

- документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо);

- доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.);

- інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги,

а тому дана позовна вимога не підлягає до задоволення.

Згідно ч. ч. 9, 10 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Оскільки суд в повному обсязі відмовляє позивачу у задоволенні позову, а тому слід скасувати заходи забезпечення позову, а саме арешт накладений ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 26.08.2022 року (а.с. 136-138 том № 1).

Керуючись статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

У позовній вимозі ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача, ОСОБА_3 та відповідача, ОСОБА_4 в період з 01.08.2008 року до жовтня 2019 року - відмовити.

У позовній вимозі ОСОБА_3 про визнання трактору колісного марки Т-25А, державний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , комбайна зернозбирального марки John Deere, моделі 935, державний номер НОМЕР_3 , заводський номер НОМЕР_4 , автомобіля марки Renault, моделі Trafic, 2008 року випуску та нежитлового приміщення, загальною площею 638,2 кв.м., розташованого за адресою - АДРЕСА_1 , приміщення 1 спільною сумісною власністю позивача, ОСОБА_3 та відповідача, ОСОБА_4 - відмовити.

У позовній вимозі ОСОБА_3 про виділення у власність ОСОБА_4 трактора колісного марки Т-25А, державний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , комбайна зернозбирального марки John Deere, моделі 935, державний номер НОМЕР_3 , заводський номер НОМЕР_4 та автомобіля марки Renault, моделі Trafic, 2008 року випуску, в порядку поділу майна - відмовити.

У позовній вимозі ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 в користь позивача 622 000,00 грн. (шістсот двадцять дві тисячі гривень нуль копійок) в рахунок компенсації вартості 1/2 частини за трактор колісний марки Т-25А, державний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , комбайн зернозбирального марки John Deere, моделі 935, державний номер НОМЕР_3 , заводський номер НОМЕР_4 та автомобіль марки Renault, моделі Trafic, 2008 року випуску - відмовити.

У позовній вимозі ОСОБА_3 про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину нежитлого приміщення, загальною площею 638,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 - відмовити.

У позовній вимозі ОСОБА_3 про про стягнення з ОСОБА_4 в користь позивача понесені нею судові витрати в розмірі 28 435, 40 грн. (двадцять вісім тисяч чотириста тридцять п`ять гривень сорок копійок), що складається з 20 000 (двадцять тисяч гривень нуль копійок) витрат на професійну правову (правничу) допомогу та 8 435, 40 грн. (вісім тисяч чотириста тридцять п`ять гривень чорок копійок) сплаченого судового збору - відмовити.

У позовній вимозі ОСОБА_4 про стягнення з позивачки ОСОБА_3 витрати понесенні відповідачем на правничу допомогу в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гри. 00 коп., які повинні бути сплаченні ОСОБА_2 за представництво інтересів ОСОБА_4 в Жовківському районному суді Львівської області у справі № 444/2030/22 - відмовити.

Скасувати арешт майна накладений у відповідності до ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 26.08.2022 року.

Копію рішення направити учасникам справи- для відома.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 17 квітня 2025 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.