Справа № 348/2421/24
Провадження № 22-ц/4808/361/25
Головуючий у 1 інстанції Максименко О. Ю.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

з участю представника ТзОВ «Юніт Капітал»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2024 року під головуванням судді Максименко О.Ю. у м. Надвірна,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №195443310 від 29.01.2020.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.01.2020 ОСОБА_1 уклав з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" кредитний договір №195443310. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового персонального ідентифікатора (3Z9Y6Z4Q). ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" 29.01.2020 перерахувало грошові кошти в сумі 20 000 грн на банківську карту відповідача за №4149-43ХХ-ХХХХ-8480.

Між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ «Таліон плюс» 28.11.2018 було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.

Додатковою угодою від 31.12.2020 №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №88 від 08.07.2020 до договору факторингу №28/1118-01 до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №195443310.

Між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» 05.08.2020 укладено договір факторингу № 05/0820-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах права вимоги. Відповідно до реєстру права вимоги №11 від 31.08.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 54 643 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості по кредиту; 34 643 грн - сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» 04.09.2024 укладено договір факторингу №0409/24, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №0409/24 від 04.09.2024 ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 54 643 грн.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному договором. Незважаючи на це, відповідач не виконував умови договору належним чином, не повністю сплачував платежі, у зв`язку із чим утворилася прострочена заборгованість. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ТОВ «Юніт Капітал», ні на рахунки попереднього кредитора. Тому, ТОВ «Юніт Капітал» просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором №195443310 від 29.01.2020 в розмірі 54 643 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості по кредиту; 34 643 грн - сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 16.12.2024 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Юніт Капітал» адвокат Тараненко А.І. вказав, що не погоджується висновками суду та вважає, що вони не відповідають дійсним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду.

Вказав, що суд в рішенні визнав перехід права вимоги відповідно до реєстрів, однак зробив помилковий висновок, що право вимоги не перейшло. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

Зазначив, що з врахуванням визначених строків дії договору факторингу та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалося не одномоментно, а протягом всього часу його дії з 28.11.2018 по 31.12.2024.

За твердженнями апелянта, укладення договору факторингу між ТОВ Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних відносин з відповідачем від 29.01.2020 не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги по кредитному договору №195443310 від 29.01.2020 передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому позивачу на підставі реєстру, який оформлений належним чином.

Вказав, що сутність договорів факторингу, які долучені до матеріалів справи, полягає не у відступленні права вимоги за конкретним договором, а у відступленні права вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Згідно з умовами договору факторингу клієнт зобов`язувався передати фактору всі права вимоги, які зазначені в реєстрах прав вимоги, що свідчить про фактичне відступлення прав вимоги, яке не прив`язується виключно до моменту укладення кредитного договору чи дати договору факторингу, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу. На момент включення кредитного договору до реєстру прав вимоги №88 від 08.07.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 право вимоги було дійсним.

Зазначив, що в договорах факторингу чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання реєстру прав вимоги або реєстру боржників та акту прийому-передачі реєстру і чинне законодавства не встановлює прямої вимоги про те, що право вимоги переходить лише після оплати, тому позивач належним чином довів факт переходу права вимоги.

Просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокатка Сікорська Ірина Станіславівна вказала на те, що відповідач не погоджується з апеляційною скаргою, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Зазначила, що в матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі за договором факторингу, реєстри прав вимоги, а також не долучено до матеріалів справи доказів оплати за договором факторингу.

Вказала, що за встановлених обставин та визначеного правового регулювання, враховуючи, що позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до відповідача, долучені до позовної заяви докази не підтверджують факту переходу права вимоги за кредитним договором №19546433 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Юніт Капітал», а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник відповідача в засідання не з`явився. Представниця відповідача у відзиві на апеляційну скаргу просила суд розглянути справу без участі сторони відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника апелянта, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку прочасткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено договір №195443310 від 29.01.2020. За умовами вказаного договору товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 20 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.3., п.1.4. або п. 1.5. цього договору (п.1.1.). Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (п.1.2.). Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,67 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.3.). Згідно п.1.4 договору у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2. договору, застосовується базова процентна ставка у розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Договір підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (а.с.10-11).

Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Перед укладенням договору 29.01.2020 о 21:24 год. відповідачем було подано заявку на отримання грошових коштів із зазначенням персональних даних та номеру картки для перерахування коштів (а.с.18), договір підписано 29.01.2020 о 21:28:08, що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (а.с.19).

Відповідно до платіжного доручення від 29.01.2020 на платіжну карту ОСОБА_1 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" було перераховано кредит в розмірі 20 000 грн (а.с.28).

Довідкою №08/2024 АТ КБ "ПриватБанк" підтверджено успішні платежі на карти клієнтів, у тому числі на карту відповідача №4149-43ХХ-ХХХХ-8480 (а.с. 29-30).

Між сторонами 28.02.2020 та 26.03.2020 було укладено додаткові угоди до вказаного договору позики (а.с.12).

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» 28 листопада 2018 року укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.31-36).

Між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" 28 листопада 2019 року укладено додаткову угоду №19 за якою строк дії договору було продовжено до 31 грудня 2020 року, інші умови договору залишилися без змін (а.с.37).

Між сторонами 31 грудня 2020 року укладено додаткову угоду за №26 від 31 грудня 2020 року до цього договору факторингу, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2021 року. У цій додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, дата укладення і номер договору залишено попередні (а.с.38-42). Сторони факторингу 31 грудня 2021 року уклали додаткову угоду № 27, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2022 року. Умови договору залишено без змін в редакції від 31 грудня 2020 року (а.с.43). Сторони факторингу 31 грудня 2022 року уклали додаткову угоду №31, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року (а.с.44). Між сторонами 31 грудня 2023 року укладено додаткову угоду за № 32 до цього договору факторингу, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с.45). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 88 від 08.07.2020 право грошової вимоги за договором №195443310 від 29.01.2020 становить 53 283 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 283 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.46-47).

Між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» 05.08.2020 укладено договір факторингу №05/0820-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах права вимоги (а.с.48-52).

Між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» 03.08.2021 укладено додаткову угоду №2, за якою строк дії договору було продовжено до 31 грудня 2022 року, інші умови договору залишилися без змін (а.с.53). Між сторонами 30 грудня 2022 року укладено додаткову угоду №3, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року (а.с.54).

Відповідно до реєстру права вимоги №11 від 31.08.2023 право грошової вимоги становить 54 643 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 34 643 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.55-56).

Між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ "Юніт Капітал" 04.09.2024 укладено договір факторингу №0409/24, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах права вимоги (а.с.57-60).

Відповідно до реєстру боржників від 04.09.2024 право грошової вимоги становить 54 643 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 34 643 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.55-56) (а.с.62-63).

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №195443310, заборгованість відповідача перед ТОВ "Юніт Капітал" станом на 29.01.2020 складає 54 643 грн, з якої 20 000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 34 643 грн - прострочена заборгованість за процентами. (а.с.68).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав з боку відповідача та наявність в позивача права звернення до суду з цим позовом, оскільки на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 боргові зобов`язання за кредитним договором від 29.01.2020 ще не існували і тому не могли бути передані новому кредитору, а також сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, а предмет не індивідуалізовано належним чином.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.

Відповідно до п.п.5.3.3 договору факторингу №28/1118-01від 28 листопада 2018 року фактор ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Таким чином, договором передбачено право ТОВ «Таліон Плюс» відступити право вимоги за кредитними договорами.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до п.п.1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно п.4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

Надана копія договору факторингу № 28/1118-01від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», до фактора - ТОВ «Таліон Плюс». Копія договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Аналогічним чином право вимоги за кредитним договором відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ТОВ «Юніт Капітал» за договором факторингу №0409/24 від 04.09.2024.

Апеляційним судом взято до уваги наявні в матеріалах справи реєстри:

№88 від 08.07.2020 до договору факторингу №28/1118-01від 28 листопада 2018 року, відповідно до якого передано право вимоги до відповідача на суму 53 283 грн (а.с.46);

№11 від 31.08.2023 до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, відповідно до якого передано право вимоги до відповідача на суму 54 643 грн (а.с.55);

реєстр від 04.09.2024 до договору факторингу №№0409/24 від 04.09.2024, відповідно до якого передано право вимоги до відповідача на суму 54 643 грн (а.с.62).

Таким чином, укладені договори факторингу індивідуалізовано належним чином.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо обгрунтованості заявленої позивачем суми заборгованості, апеляційний суд зазначає таке.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п.1.1. договору товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 20 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.3., п.1.4. або п.1.5. цього договору.

Так, згідно п.1.2. кредитного договору вбачається, що кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником.

Відповідно до п.1.3. договору на період строку, визначеного п.1.2. договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,67 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

Пунктом 1.4. договору встановлено, що у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п.1.2. договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процента ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

Відповідно до п.1.6. договору позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно п.1.3. цього договору не пізніше строку вказаного в п.1.2. цього договору.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, товариство має право нарахувати позичальнику пеню у розмірі 1,3% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості починаючи з першого дня порушення до повного погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.4.3. договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п.1.2. цього договору, є процентами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України.

Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Додаткова угода - є правочином, що вносить зміни до вже існуючого договору. І саме до додаткової угоди можуть застосовуватись вимоги ст. 654 ЦК, а також положення про нікчемність.

Надані суду додаткові угоди від 28.02.2020 та 26.03.2020 до договору №19544310 від 29.01.2020р. не місять інформації про наявність на них електронного підпису з одноразовим ідентифікатором відповідача, отже, вони є неукладеними та такими, що не тягнуть за собою ніяких правових наслідків, а отже, строк дії договору становить 30 днів від дати отримання кредиту позичальником по 28.02.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжним дорученням від 29.01.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перераховано відповідачу кредитні кошти в розмірі 20 000 грн (а.с.28). При цьому, апеляційним судом взято до уваги наведену в розрахунку заборгованості оплату відповідачем 7 187 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31.08.2023 позивачем нараховано 34 643 грн відсотків за користування кредитними коштами, які не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки нараховані поза межами строків, визначених умовами кредитного договору (п.1.2 та п.1.7) (а.с.67).

Тому, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів повернення відповідачем основної суми кредиту в розмірі 20 000 грн, здійснення ним оплати в розмірі 7 187 грн, про що вказано позивачем, тому є підстави для стягнення з відповідача 12 813 грн заборгованості за кредитним договором, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити через безпідставність.

Щодо змісту п. 4.3 кредитного договору, згідно якого сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).

Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

В цьому випадку матеріали справи свідчать про те, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору. При цьому позовних вимог про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання позивач у порядку і розмірі, визначеному ч.2 ст. 625 ЦК України не заявляв, розрахунку заборгованості не надавав.

За неповернення кредитних коштів після закінчення строку, на який вони були видані, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16.

У відзиві на позовну заяву представниця відповідача заявила клопотання про застосування строків позовної давності.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції надано належну правову оцінку цій обставині. Суд, посилаючись на положення постанови КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; Закон України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»; постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"; постанову Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"; постанову Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 65;, Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану»; Закон України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, яким затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію»; Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, дійшов правильного висновку, що позовну давність позивачем не було пропущено з огляду на дію карантину та воєнного стану в Україні.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив неправильне застосування норми матеріального права та порушив норми процесуального права, належним чином не оцінив надані сторонами докази, надав неправильну правову оцінку доводам та доказам позивача, тому воно не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в частині стягнення 12 813 грн основного боргу, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Щодо судових витрат.

ТОВ «Юніт Капітал» просило суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 12 000 грн.

Відповідно до ч.1. п.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.1,2 ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №09/09/24-02 від 09.09.2024, укладеного між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал», копію додаткової угоди №4 до договору про надання правничої допомоги №09/09/24-02 від 09.09.2024, копію акта прийому-передачі наданих послуг від 09.09.2024 на суму 6000 грн (складання позовної заяви 5000 грн, вивчення матеріалів справи 500 грн, надання усної консультації 500 грн), копію акта прийому-передачі наданих послуг від 19.01.2025 на суму 6000 грн складання апеляційної скарги.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження№ 12-171гс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

Апеляційний суд звертає увагу, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, яка не є значною. Справа є малозначною в силу закону і не є складною.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 12 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд виснує про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» понесені у цій справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 3 000 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати зі сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позову позивачем згідно платіжної інструкції сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, а за подання апеляційної скарги - 3 633,60 грн.

Зважаючи, що судом апеляційної інстанції частково задоволено позовні вимоги, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в загальному розмірі 1 420,04 грн.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 16 грудня 2024 рокускасувати. Ухвалити нове рішення. Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд.4, А, офіс 10, ) заборгованість за кредитним договором №195443310 від 29.01.2020 в розмірі 12 813 грн (дванадцять тисяч вісімсот тринадцять гривень), 1 420,04 грн (одна тисяча чотириста двадцять гривень чотири копійки) судового збору та 3 000 грн (три тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 30 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин