Справа № 939/2377/24
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2025 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Герасименко М.М.

за участю секретаря - Рассказової М.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, спричиненої збройною агресією Російської Федерації проти України

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилося двоє синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Випробування для їхньої родини розпочалися ще в 2014 році, коли Росія вперше вчинила агресію проти України, анексувавши Крим та окупувавши частину територій Донецької і Луганської областей, оскільки з 2013 року їх молодший син ОСОБА_3 почав служити в Збройних Силах України на контрактній основі та став учасником бойових дій, перебував у зоні проведення АТО в районі м. Дебальцево більш ніж чотири місяці, в зв`язку з чим вони (позивачі) дуже переживали за його життя і здоров`я. Після проходження служби в зоні АТО, ОСОБА_3 вступив до Національного університету ім. Т. Шевченка на військовий факультет, по закінченню якого став офіцером і служить у ЗСУ. Крім того, вона ( ОСОБА_2 ) переживала за життя і здоров`я чоловіка - ОСОБА_1 , оскільки він з 05 червня 2014 року по 31 жовтня 2017 року також проходив військову службу в зоні проведення АТО в складі батальйону «Миротворець» та отримав важке поранення під м. Іловайськом. 24 лютого 2022 року РФ розпочала військову агресію проти України, вчинивши терористичний широкомасштабний збройний напад, який триває і на даний час. У перші дні повномасштабного вторгнення російські війська окупували частину населених пунктів України, в тому числі й с. Пилиповичі Бучанського району Київської області, де вони (позивачі) перебували разом із своїм сином ОСОБА_5 . У період окупації ОСОБА_1 та ОСОБА_4 пішли в селище Пісківку, де приєдналися до територіальної оборони, тоді як вона ( ОСОБА_2 ) залишилася за місцем проживання, де жила в підвалі будинку, в холоді, без світла, тепла та належного харчування. Кожен з них переживав у цей час жахливі емоції, вони перебували в страху та відчаї. Після деокупації Київщини син ОСОБА_4 добровольцем пішов служити в ЗСУ, пройшов через складні бої восени 2022 року під м. Бахмутом, а в подальшому служив у ППО. З 16 травня 2022 року він ( ОСОБА_1 ) також проходив військову службу в ЗСУ, з якої звільнився ІНФОРМАЦІЯ_1 по досягненню 60-го віку. Вона (позивач) весь цей час переживала за життя і здоров`я чоловіка та синів, займалася волонтерством і допомагала українському війську по мірі своїх можливостей. ІНФОРМАЦІЯ_2 в їхній (позивачів) сім`ї сталася страшна трагедія, оскільки в цей день на Херсонщині від вибуху балістичної ракети загинув їхній син ОСОБА_6 . Біль від втрати сина не вщухає і її не можна передати словами. Також, посилилися їхні переживання за молодшого сина ОСОБА_7 . За час війни вони пережили та переживають цілий спектр негативних емоцій і їх моральні страждання прогресують, оскільки війна триває і їхнього сина ОСОБА_5 вже не повернути, в зв`язку з чим їх психіка є виснаженою і вони почувають себе психотравмованими. На фоні моральних страждань посилилися їхні (позивачів) фізичні недуги та хвороби. Внаслідок збройної агресії РФ проти України, вони (позивачі) зазнали фізичного болю і страждань, які полягали в недоїданні, замерзанні, хворобах, пораненні ОСОБА_1 , ушкодженні морального здоров`я, а також зазнали душевних страждань, які пов`язані зі смертю сина ОСОБА_5 , втратою значних сімейних заощаджень, а тому просили стягнути з Російської Федерації на відшкодування завданої їм моральної шкоди по 100 000 000 гривень кожному, що на день звернення до суду з вказаним позовом складає 2 178 744,17 євро за курсом НБУ.

Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16 січня 2025 року підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і їх представник - адвокат Лупейко О.В. позов підтримали і просили його задовольнити.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не надав.

Суд, заслухавши пояснення позивачів і їхнього представника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачі з 17 серпня 1985 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу та свідоцтв про народження (а.с. 40, 58, 73).

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , яке видано 29 липня 2015 року (а.с. 78).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селищі міського типу Велика Олександрівка Бериславського району Херсонської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 66).

Відповідно до копій лікарського свідоцтва про смерть і довідки про причину смерті № 702 від 26 березня 2024 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_8 є численні осколкові поранення тіла внаслідок вибуху (а.с. 67, 68-69).

Згідно з копією довідки про обставини загибелі № 13 від 30 березня 2024 року військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації - солдат ОСОБА_6 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок численних осколкових поранень тіла та ушкоджень несумісних із життя, а саме отримав бойові травмування внаслідок влучання ракети військ російської федерації у місце несення бойового чергування МВГ 3 зенітного ракетного дивізіону в/ч НОМЕР_2 в районі АДРЕСА_1 ; загибель солдата ОСОБА_8 вважати такою, що настала при безпосередній участі в бойових діях і здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 70, 71, 72).

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 , яке видано 31 жовтня 2014 року (а.с. 55).

З копій долучених до позовної заяви медичних документів (а.с. 83-93), зокрема, свідоцтва про хворобу № 54/М/С/Зв від 16 січня 2017 року військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Київській області», вбачається, що ОСОБА_1 у 2014 році при виконанні службових обов`язків отримав травму в зоні АТО, а саме уламкове поранення правого передпліччя; діагноз і постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (поранення, травми, контузії, каліцтва): Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 2. Неускладнений гіпертонічний криз (16.12.16 р.). Ішемічна хвороба серця: стенокардія напруги. ФК ІІ. Кардіосклероз. СН І-ІІ А ст. Ризик 3. Церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. з розсіяною неврологічною симптоматикою, вестибулярним, церебрастенічним, астено-невротичним синдромами, частими цефалгіями. Гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очкй. Гіперметропія слабого ступеню обох очей. Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, ускладнена грубою рубцевою деформацією цибулини кишки. Хронічний гастродуоденіт, стадія ремісії. Жовчнокам`яна хвороба: хронічний калькульозний холецистит, стадія ремісії. Хронічний панкреатит, стадія ремісії. Мікронефролітіаз. Викривлення переділки носу з збереженою функцією дихання. Вертеброгенна тораколюмбалгія з м`язово-тонічним синдромом на тлі остеохондрозу - захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків; віддалені наслідки (2014 р.) уламкового поранення правого передпліччя у вигляді зміцнілого келоїдного рубця, перелому 10-го ребра зліва - поранення, пов`язане з виконанням службових обов`язків.

Згідно з копією витягу з наказу командира військової частини № 193 від 31 серпня 2023 року капітана ОСОБА_1 на підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (по особовому складу) від 22 серпня 2023 року № 540, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», було звільнено з військової служби у відставку в зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі (а.с. 56-57).

На підтвердження погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 надано копії медичної документації (а.с. 94-106), які також були досліджені судом у судовому засіданні.

Відповідно до висновків спеціаліста-психолога за результатами психологічного дослідження фізичних осіб, досліджена ситуація, пов`язана із впливом на життя і здоров`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 збройної агресії російської федерації на Україну, є, беззаперечно, психотравмуючою для них. Глибина інтенсивності, протяжність психотравмуючого впливу на особистість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за обставинами, що були піддані дослідженню є надзвичайними, гіпертрофованими і потенційно небезпечними для їхнього фізичного і психологічного здоров`я. За обставин, які розглянуті в дослідженні, заявникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завдано моральної шкоди. Між спричиненою заявникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральною шкодою і психотравмуючими факторами, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Визначений самостійно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розмір морального відшкодування за завдану моральну шкоду є адекватним психотравмуючій ситуації. Рекомендований розмір морального відшкодування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за даними психологічних досліджень встановлюється у 100 000 000 грн кожному, в тому числі з урахуванням фактору, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають таку суму мінімально адекватною для можливого часткового відновлення морального (психологічного) здоров`я (а.с. 128-185).

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України.

24 лютого 2022 розпочалось повномасштабне вторгнення Російської Федерації на території України, у зв`язку з чим Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який на підставі Указів Президента України неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Зазначені обставини є загальновідомими та ніким не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Водночас міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16 травня 1972 року, та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02 грудня 2004 року. Ці Конвенції втілюють концепцію обмеженого імунітету держави, визначають, в якій формі є можливою відмова держави від імунітету («явно виражена відмова від імунітету» на підставі укладеного міжнародного договору чи контракту, або «відмова від імунітету, яка передбачається», коли іноземна держава вступає у судовий процес і подає зустрічний позов у суді іноземної держави), а також закріплюють перелік категорій справ, у яких держава не користується імунітетом у суді іншої держави-учасниці.

Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду.

У рішенні від 23 березня 2010 року у справі «Цудак проти Литви» (Cudak v. Lithuania) ЄСПЛ визнав існування звичаєвих норм у питаннях державного імунітету, переважання в міжнародній практиці теорії обмеженого імунітету держави, але наголосив на тому, що обмеження має переслідувати законну мету та бути пропорційним такій меті.

Отже, з викладеного можна дійти висновку, що держава не має права посилатися на імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю чи життю, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду, та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду.

Починаючи з 2014 року загальновідомим є той факт, що РФ чинить збройну агресію проти України.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.

Наведені дії РФ вчиняє з 2014 року та продовжує станом на момент розгляду справи судом. Отже, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.

Судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава Російська Федерація є належним відповідачем у даній справі.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19, від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц.

Позивачі звернулися до суду з позовом до РФ про відшкодування шкоди, завданої їм у зв`язку із загибеллю їхнього сина внаслідок збройної агресії РФ на території України.

Як було зазначено вище, у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії РФ) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ.

Дії іноземної держави вийшли за межі своїх суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну.

У пункті 4 частини першої статті 2 Статуту ООН закріплений принцип, згідно з яким всі члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у їх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Визначаючи, чи поширюється на РФ судовий імунітет у даній справі, суд врахував те, що: предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі, громадянину України, внаслідок смерті іншого громадянина України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; шкода завдана агентами РФ, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту).

У разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й РФ, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом.

Отже, починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства РФ в Україні запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з РФ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права (ч. 2 ст. 2 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання моральної шкоди іншій особі.

Частиною першою ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Частиною 9 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

Таким чином, Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивачів, та, відповідно, саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог, які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказаний висновок висловлений, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 591/4825/17.

При оцінці обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової школи чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховується характер правопорушення глибина фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності та справедливості.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 та постанові від 05 грудня 2022 року в справі 214/7462/20.

За змістом ч. 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з позовної заяви та з наданих у судовому засіданні позивачами пояснень, у якості свідків, внаслідок збройної агресії РФ проти України, позивачі зазнали фізичного болю і страждань внаслідок перебування в окупації, отримання поранення ОСОБА_1 , а втрата сина - ОСОБА_8 завдала позивачам невгамовного душевного болю і страждань. Військова агресія РФ проти України, в результаті якої загинув син позивачів - ОСОБА_6 , призвела до втрати позивачами душевного спокою, перебуванні у стані постійного напруження та стресу.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає беззаперечним факт того, що позивачам внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України завдано моральної шкоди в зв`язку зі смертю їхнього сина ОСОБА_8 , причиною смерті якого стали численні осколкові поранення тіла внаслідок вибуху. Через втрату сина позивачі зазнали і продовжують зазнавати невгамовного душевного болю і моральних страждань.

З огляду на характер заподіяної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, завданих позивачам, внаслідок перебування в окупації, отримання поранення ОСОБА_1 та у зв`язку із втратою сина, характер вимушених змін у їхньому житті, глибину та тривалість душевних страждань, яких зазнали та продовжують зазнавати позивачі, порушення нормальних життєвих зв`язків внаслідок збройної агресії РФ проти України, які вимагають від них додаткових зусиль для організації свого життя, суд, виходячи із засад співмірності, розумності та справедливості, вважає за необхідне частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з відповідача завдану позивачам моральну шкоду в розмірі по 30 000 000,00 гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день подачі позову еквівалентно: 731 407 (сімсот тридцять одна тисяча чотириста сім) доларів США 61 цент; 658 509 (шістсот п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот дев`ять) євро 92 центи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 15 140,00 гривень.

Керуючись ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 2, 4, 10-13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, спричиненої збройною агресією Російської Федерації проти України, задовольнити частково.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000 000 (тридцять мільйонів) гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день подачі позовуеквівалентно: 731 407 (сімсот тридцять одна тисяча чотириста сім) доларів США 61 цент; 658 509 (шістсот п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот дев`ять) євро 92 центи.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 30 000 000 (тридцять мільйонів) гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день подачі позовуеквівалентно: 731 407 (сімсот тридцять одна тисяча чотириста сім) доларів США 61 цент; 658 509 (шістсот п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот дев`ять) євро 92 центи.

Стягнути з Російської Федерації в дохід держави судовий збір у розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 01 травня 2025 року.

СуддяМ.Герасименко