Єдиний унікальний номер 725/2771/25
Номер провадження 4-с/725/5/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2025 року м. Чернівці

Чернівецький районний суд міста Чернівців

в складі:

головуючого судді - Нестеренко Є. В.

за участю:

секретаря судового засідання Чобан В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Чернівецького районного суду міста Чернівців скаргу ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на дії виконуючого обовязки начальника другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції, місцезнаходження: м. Чернівці, вул. Дергача, б. 25, 27,-

ВСТАНОВИВ:

07.04.2025 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність органу примусового виконання, в обґрунтування якої вказував, що у провадженні відділу перебувало виконавче провадження № 49862871 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на виконання виконавчого листа № 725/2356/15-ц виданого 13.11.2015 року Першотравневим районним судом м. Чернівці. Дане виконавче провадження завершено 18.06.2019 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Постановами від 28.12.2016 р. та 03.06.2019 р. було накладено арешти на все майно боржника, ОСОБА_1 18.06.2019 року виконавчий документ було повернуто стягувану. Станом на 04.04.2025 р. стягував не звертався до ДВС, а вищевказаний виконавчий лист не може бути пред`явлений до виконання. Листом від 29.01.2025 року в. о. начальника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовлено у зняті арешту, так як він може бути знятим за рішенням суду. Відповідь ДВС представником скаржника було отримано 25.03.2025 року у приміщенні відділу ДВС. А тому скаржник вважає, що така відмова є неправомірною, у зв`язку із тим, що це є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

У зв`язку із вищевикладеним скаржник просить поновити строк подачі на подачу скарги, визнати протиправною відмову в. о. начальника ДВС виконавчої служби у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Едуарда Юзифовича від 29.1.20225 року щодо зняття арешту в рамках виконавчого провадження № 49862971, та зобов`язати в. о. начальника ДВС виконавчої служби у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Едуарда Юзифовича здійснити зняття арешту з усього майна боржника.

Ухвалою суду від 08.04.2025 року скаргу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Від Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надійшов відзив, мотивований тим, що дана скарга є не об`єктивною та не обґрунтованою, оскільки строк пред`явлення до виконання виконачого листа №72582356/15-ц від 13.11.2015 року, що виданий Першотравневим районним судом м. Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 62 301 грн. 40 коп. та судового збору 623 грн. 01 коп. не сплинув, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, підтримує вимоги заявлені у скарзі.

Представник відповідача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні скарги просив відмовити.

У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали цивільної справи суд встановив наступне.

Встановлено, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, «ВП спецрозділ», на виконанні у Відділі примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження № 49862871 з примусового виконання виконавчого листа № 725/2356/15-ц від 13.11.2015 р., виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 62 301 грн. 40 коп. та судового збору 623 грн. 01 коп..

Постановою державного виконавця від 18.01.2016 відкрито виконавче провадження № 49862871 з примусового виконання виконавчого листа № 725/2356/15-ц від 13.11.2015 р., виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці.

28.12.2016 р. постановою державного виконавця накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця від 03.06.2019 року накладено арешт на квартиру кадастровий номер 17136776, місцезнаходження якої: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця Другого відділу примусового виконання рішень від 18.06.2019 у виконавчому провадженні № 49862871 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

23 травня 2024 року на адресу Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черінвці Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції представником боржника направлена заява про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Листом Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черінвці Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції від 27.05.2024 заявнику було роз`яснено про відсутність підстав для зняття арешту з майна та можливістю зняття арешту за рішенням суду.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів)боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Дані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За положеннями пункту 16 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо: судом скасовано заходи забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням; при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена); після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Провиконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наявність протягом тривалого часу нескасованих арештів на майно боржника, за умови відсутності (завершення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11.

З вищевикладеного, суд дійшов висновку, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні за обставинами цієї справи є неправомірною бездіяльністю Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черінвці Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції, а наявність протягом тривалого часу не скасованих арештів на майно боржника, за умови відсутності (завершення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Стягувач протягом тривалого часу, з червня 2019 року не пред`являв виконавчий документ до примусового виконання, а тому збереження арешту всього майна боржника за відсутності відкритого виконавчого провадження є невиправданим.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 447 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на дії виконуючого обовязки начальника другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції, місцезнаходження: м. Чернівці, вул. Дергача, б. 25, 27, задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною відмову в. о. начальника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Едуарда Юзифовича від 29.01.2025 р. щодо зняття арешту з усього майна (коштів боржника) у виконавчому провадженні №49862871.

Зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснити зняття арешту з усього майна (коштів) боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у виконавчому провадженні №49862871.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Чернівецький районний суд міста Чернівців протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців Нестеренко Є. В.