Провадження № 22-ц/801/1090/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 рокуСправа № 127/38894/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.

Секретар: Пантелеймонова А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2025 року у цивільній за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалила суддя Шаміна Ю. А.

Рішення ухвалено без повідомлення сторін у м. Вінниця,

Повний текст судового рішення складено 10 березня 2025 року,

Встановив:

У листопаді 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 18 січня 2021 року в розмірі 92 341,85 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 січня 2021 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0, відповідно до умов якого відповідачу було надано ліміт кредитування у розмірі 50 000,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути кошти згідно умов договору. Підписуючи цей договір, сторони підтвердили, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені у цьому договорі-анкеті та в Правилах. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договору.

29 серпня 2023 року АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № 253, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «Укрсиббанк», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 18 січня 2021 року.

Всупереч умов договору відповідач тривалий час своєчасно не вносить платежів на повернення кредиту, що суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 92 341,85 грн., з яких: 57 672,09 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 34 669,76 грн. - заборгованість за відсотками. З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 0 від 18 січня 2021 року в розмірі 92 341,85 грн., а також судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2025 року у задоволені позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з відповідача судовий збір, сплачений позивачем при поданні апеляційної скарги.

Зазначив, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованим з огляду на неповноту з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, і підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, які підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Також позивачем було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 0, що є письмовим документом, який підтверджує суму боргу. Розрахунок заборгованості містить усі необхідні відомості для того, аби ідентифікувати його як такий, що підтверджує суму боргу саме по цьому кредитному договорі, адже містить відомості про позичальника та номер і дату кредитного договору. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем на основі виписки про рух коштів згідно кредитного договору відповідач не спростував, не надав власного розрахунку, а також доказів, що підтверджують повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Позивач зазначив, що 28 серпня 2023 року проведено операцію на рахунку, тип операції зарахування коштів, сума у валюті рахунку: + 92 341,85 грн. здійснено не ОСОБА_2 , а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на виконання, укладеного з АТ «Укрсиббанк», договору факторингу № 253 від 29 серпня 2023 року. Відповідно до п. 3.2 якого фактор зобов`язується сплати клієнту суму фінансування одним платежем в дату підписання сторонами Реєстру боржників.

При цьому відмінність у даті, що зазначена у виписці за кредитним договором, (а саме відображенням 28 серпня 2023 року операції + 92 341,85 грн.), а також датою договору факторингу 29 серпня 2023 року, полягає в особливостях системи АТ «Укрсиббанк», згідно якої відображення у виписці пов`язане із операційною датою в системі, а тому відображається саме 28 серпня 2023 року, що зазначено у виписці за кредитним договором, тоді як зарахування коштів щодо сплати клієнту суми фінансування відповідно до договору факторингу № 253 від 29 серпня 2023 року відбулося вранці згідно календарної дати, а саме 29 серпня 2023 року.

А тому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем було надано належні докази на підтвердження заборгованості відповідача, та відсутність в матеріалах справи доказів добровільної сплати відповідачем суми боргу.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надав.

У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» і відповідач Зель О. Р. не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому в апеляційній скарзі представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» адвокат Усенко М. І. просив розгляд справи здійснювати у його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 18 січня 2021 року АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 уклали договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0 (а. с. 8-11).

Відповідно до п. 1.1 договору банк, на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває клієнту та обслуговує на умовах тарифного плану «Картка з лімітом «Шоппінг картка 55 grace», розміщеного на сайті www.mv.ukrsibbank com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку, поточний рахунок, який обслуговується згідно цього договору-анкети та правил (договірних умов) споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк» з можливістю відкриття розрахунково-касового обслуговування карткових (поточних) рахунків, опублікованих у газеті «Урядовий кур`єр» № 105 від 09 червня 2017 року (з усіма змінами та доповненнями) та розміщених на сайті www.mv.ukrsibbank com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку, а саме поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України.

Банк встановлює ліміт овердрафту (надає кредит), на картковому рахунку клієнта (надалі ліміт кредитування), а клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених цим договором-анкетою та Правилами (п. 1.2 договору-анкети).

Правила після підписання сторонами договору-анкети, стають його невід`ємною частиною. Підписуючи договір-анкету, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі-анкеті та в Правилах. Підписи сторін під цим договором-анкетою вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому після підписання сторонами цього договору-анкети, Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами та вступають в силу для сторін одночасно з підписанням цього договору-анкети (п. 1.4 договору-анкети).

За умовами вказаного договору сторонами погоджено наступні умови кредитування: ліміт кредитування встановлюється у розмірі 50 000,00 грн. Строк ліміту кредитування: з дати укладення договору по 05 лютого 2023 року. Клієнт може отримати транші, у тому числі «кредит «плати частинами», в межах доступного ліміту використання кредиту. Процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки/безготівковими операціями 55% річних, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями протягом пільгового періоду - 0,00%, пільговий період для погашення заборгованості до 56 днів.

До матеріалів позовної заяви додано виписку про рух коштів по рахунку картки з лімітом (рахунок (IBAN) НОМЕР_1 ), адресовані відповідачу ОСОБА_1 , з яких вбачається що відповідач активно користувався коштами (а. с. 15-66). При цьому, відповідно до руху коштів по рахунку картки з лімітом, розрахунковий період 11 серпня 2023 року 10 вересня 2023 року, рахунок НОМЕР_1 , слідує, що на початок періоду заборгованість становить 92 341,85 грн., на кінець періоду 0,00 грн. Також відображено, що 28 серпня 2023 року проведено операцію на рахунку, тип операції зарахування коштів, сума у валюті рахунку: + 92 341,85 грн.

29 серпня 2023 року між АТ «Укрсиббанк» та позивачем ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладено договір факторингу № 253, відповідно до умов договору факторингу, за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами у паперовому вигляді (а. с. 71-73).

Відповідно пунктів 4.1, 4.2 договору факторингу, право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимог у фактора виникає в день підписання акту приймання-передачі права вимоги (додаток №2 до цього договору). Після підписання акту приймання-передачі права вимоги клієнт втрачає права на будь-які платежі боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами, за якими право вимоги перейшло до фактора.

29 серпня 2023 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» підписано акт приймання-передачі права вимоги на виконання договору факторингу № 253 від 29 серпня 2023 року (а. с. 75).

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 253 від 29 серпня 2023 року АТ «УкрСиббанк» як клієнт, передав, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» як фактор, прийняв право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 18 січня 2021 року на загальну суму 92 341,85 грн. (а. с. 74).

Позивач здійснив оплату суми фінансування під відступлення прав вимоги згідно п.3.1 договору факторингу № 253 від 29 серпня 2023 року на користь АТ «Укрсиббанк» у загальній сумі 3 898 037,80 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № 72476 від 29 серпня 2023 року (а. с. 76).

Досудовою вимогою від 13 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вимагало від ОСОБА_1 негайно погасити заборгованість за кредитним договором № 0 у сумі 92 341,85 грн. (а. с. 77).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №0 від 18 січня 2021 року станом на дату подання позову у ОСОБА_1 існує заборгованість у загальній сумі 92 342,85 грн., з яких: 57 672,09 грн. заборгованість та тілом кредиту, 34 669,76 грн. заборгованість за відсотками (а. с. 68).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ні банківської виписки з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 , тобто первинних документів про здійснення між сторонами фінансових операцій за період з дня укладення кредитного договору 18 січня 2021 року та до 29 серпня 2023 року (день укладення договору факторингу), ні розрахунку заборгованості за вказаний період (з відображенням дати та суми отриманих кредитних коштів, їх погашення, нарахування відсотків) позивачем до позовної заяви надано не було, а тому відсутні докази, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, період нарахування процентів, період прострочення платежів. Крім того, суд вважав, що згідно з наданим позивачем «Рухом коштів по рахунку картки з лімітом» за розрахунковий період 11 серпня 2023 року 10 вересня 2023 року заборгованість відповідача відсутня, наданий позивачем «розрахунок заборгованості» неможливо вважати розрахунком у розумінні цього поняття, оскільки жодних розрахунків як таких останній не містить.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

За змістом пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 1 статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статей 1077 та 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 статті 1081 ЦК України визначено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може гуртуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовом, позивач надав копії анкети-заявки (а. с. 7), договору (а. с. 8-11), паспорта споживчого кредиту (а. с. 12-13), довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб (а. с. 14), рух коштів по рахунку картки з лімітом (розрахунковий період: 11 січня 2021 року -10 жовтня 2023 року)(а. с. 15-67), договору факторингу № 253 від 29 серпня 2023 року (а. с. 71-73), акта приймання-передачі права вимоги від 29 серпня 2023 року (а. с. 75), витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 253 від 29 серпня 2023 року (а. с. 74), платіжну інструкцію про оплату суми фінансування за договором факторингу № 253 від 29 серпня 2023 року у сумі 3 898 037,80 грн. (а. с. 76).

На переконання суду матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , з метою отримання споживчого кредиту, 18 січня 2021 року підписав анкету-заяву, договір-анкету № 0 та Паспорт споживчого кредиту, які містять погодженні сторонами умови кредитування (ліміт кредитування, розмір та порядок сплати процентів, тощо).

На підставі вказаного договору ОСОБА_1 банком відкрито рахунок на умовах тарифного плану «Картка з лімітом «Шопінг картка 55 grace».

Сторони домовилися, що договір про надання споживчого кредиту містить заяву позичальника на відкриття карткового рахунку і подання окремої заяви не вимагається.

При цьому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, період нарахування процентів, період прострочення платежів.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №169/506/17, від 24 червня 2021 року у справі № 686/19271/19 зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.

Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка.

Таким чином, банківська виписка по особовому рахунку є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.

Апеляційний суд, дослідивши надані позивачем відомості про рух коштів (а. с. 15- 67) вважає, що вони підтверджують факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, а відтак це і є виписка по рахунку ОСОБА_1 в розумінні пункту 62 згаданого Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України.

Проаналізувавши надані позивачем виписки «рух коштів по рахунку картки з лімітом» встановлено, що дійсно 28 серпня 2023 року здійснено «зарахування коштів» на рахунок в сумі +92 341,85 грн., разом з цим, апеляційний суд звертає увагу, що за попередні періоди: з 11 вересня 2022 року по 10 серпня 2023 року жодних зарахувань на рахунок не відбувалось, а лише продовжували нараховуватись «стандартні проценти» за договором.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що відповідно до положень договору факторингу № 253 від 29 серпня 2023 року, фактор зобов`язаний сплатити клієнту суму фінансування одним платежем не пізніше дати підписання сторонами цього договору (п. 3.2 договору), що, водночас, не виключає можливості дострокового врахування (відображення) закриття рахунку/заборгованості.

Крім того, саме АТ «Укрсиббанк» несе відповідальність перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за дійсність грошової вимоги, право на яку відступається. Відтак, оскільки договір факторингу є чинним та ніким не оскарженим, відповідна грошова вимога також є дійсною.

Зазначене повністю узгоджується з доводами апеляційної скарги про те, що відмінність у даті, що зазначена у виписці за кредитним договором, (а саме відображенням 28 серпня 2023 року операції + 92 341,85 грн.), а також датою договору факторингу 29 серпня 2023 року, полягає в особливостях системи АТ «Укрсиббанк», згідно якої відображення у виписці пов`язане із операційною датою в системі, а тому відображається саме 28 серпня 2023 року, що зазначено у виписці за кредитним договором, тоді як зарахування коштів щодо сплати клієнту суми фінансування відповідно до договору факторингу № 253 від 29 серпня 2023 року відбулося вранці згідно календарної дати, а саме 29 серпня 2023 року.

Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Із вказаного слідує, що доведення факту повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, є обов`язком ОСОБА_3 , як позичальника, а не позивача.

Доказів того, що кошти у розмірі 92 341,85 грн. були сплачені саме боржником ОСОБА_3 , а не зараховані внаслідок відступлення права вимоги позивачу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», відповідачем не надано (касові документи, квитанції, платіжні доручення, тощо), а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що заборгованість відсутня.

Апеляційний суд вважає, що позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 18 січня 2021 року, а висновки суду першої інстанції повністю спростовуються матеріалами справи.

За тих обставин, що кредитні кошти використовувались відповідачем, з умовами щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами він погодився, проте фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку відповідач не повернув, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Частинами 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» при подачі позову сплачено 2422,40 грн. судового збору, що підтверджено платіжною інструкцією № 7664 від 19 листопада 2024 року (а. с. 6); при поданні апеляційної скарги ним сплачено судовий збір у сумі 3633,60 грн., про що свідчить платіжна інструкція № 6025 від 01 квітня 2025 року (а. с. 120).

За таких обставин, з урахуванням того, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн. та за подання апеляційної скарги у сумі 3633,60 грн., усього 6056,00 грн.

У позовній заяві ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу розмірі 5000,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною шостою цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином у зв`язку з прийняттям апеляційним судом постанови про задоволення апеляційної скарги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, витрати позивача на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи, підлягають стягненню на його користь із відповідача.

На підтвердження понесених витрат ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надало копію договору про надання правової допомоги № 0103 від 01 березня 2024 року укладеного між позивачем та адвокатом АО «Апологет» (а. с. 84); витяг із замовлення № 16 до договору про надання правової (правничої) допомоги №0103 від 01 березня 2024 року, з якого вбачається, що вартість послуги склала 5000,00 грн. (а. с. 85); детальний опис наданих послуг від 04 листопада 2024 року, з якого вбачається, що загальний обсяг витраченого адвокатом часу склав 6 год 30 хв (а. с. 86).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, міститься висновок про те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Відповідач не подав до суду першої інстанції та до апеляційного суду заперечень щодо розміру понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу чи клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 0 від 18 січня 2021 року в сумі 92 341,85 грн., з яких: 57 672,09 грн. заборгованість за тілом кредиту, 34 669,76 грн. заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальній сумі 6056,00 грн. та 5000,00 грн витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
І. М. Стадник