ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4677/25 Справа № 187/2069/24 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері (суддя першої інстанції Говоруха В.О., повний текст рішення складено 28 січня 2025 року),

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері, в якому просила щомісячно утримувати кошти з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на її утримання, ліки та комунальні платежі у розмірі 4000,00 грн., з кожного, починаючи з листопада 2024 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на утримання матері ОСОБА_1 , аліменти у розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 12 листопада 2024 року і довічно.

Стягнути з ОСОБА_3 на утримання матері ОСОБА_1 , аліменти у розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 12 листопада 2024 року і довічно.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 , відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 605,60 на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 605,60 на користь держави.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що воно було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного дослідження обставин справи.

Скаргу мотивує тим, що відповідачі є особами працездатного віку, ОСОБА_3 працює у Департаменті патрульної поліції та сплачує аліменти на утримання доньки до її повноліття. ОСОБА_2 , отримуючи медичну допомогу методом ДРТ у березні та травні 2024 року, сплатив за медичні послуги всього 20400 грн.

Вказує, що у її синів великі витрати, а тому мають можливість надавити матеріальну допомогу у розмірі 4000 грн., щомісяця, з кожного.

ОСОБА_1 просила рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року змінити в частині розміру аліментів, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Від представника відповідачів ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що при розгляді справи у суді першої інстанції, так і при поданні апеляційного скарги позивачка не надала жодного доказу відносно її витрат, так і само як і докази того. що відповідачі мають можливість надавити аліменти у заявленому розмірі.

ОСОБА_4 просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянути справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі позовні вимоги про стягнення аліментів, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є синами позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 14.03.2005 та не заперечується сторонами.

Позивач є вдовою, про що свідчать свідоцтво про укладення шлюбу і свідоцтво про смерть ОСОБА_5 .

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 як пенсіонер, отримала наступні пенсійні виплати: за жовтень 2024 року 791,13 грн., за листопад 2024 року 2725 грн.

Відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до виконавчого листа №209/3260/-13-ц виданого Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області 06.05.2014 на підставі рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.04.2014 з ОСОБА_3 , стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.07.2013 на користь матері ОСОБА_7 до досягнення дитиною повноліття. 19.01.2017 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа №209/3260/13-ц, та 12.02.2018 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника.

Крім того, на підставі рішення Верховного Суду від 28.02.2024, державним виконавцем у ВП № 53255741 при виконанні з виконавчого листа № 209/3260/13-ц виданого 06.05.2014, постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.03.2024 постановлено, що ОСОБА_3 отримує дохід у Департамент патрульної поліції; здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 1/2 частини доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості, яка складає 76030,29 гри. та утворилась за період з березня 2022 по жовтень 2022 включно.

ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З наданої відповідачем довідки з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загального обов`язкового державного соціального страхування, маються відомості про дохід відповідача ОСОБА_2 за період з 2012 року по червень 2022 року.

Відповідач ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_9 отримують медичну допомогу методом ДРТ за договорами від 22.03.2024 і від 07.05.2024 за якими сплачено 18900 грн, 1500 грн. відповідно.

Відповідно до рахунку за електроенергію складеного ТОВ «Дніпровські енергомережі», об`єкту нерухомості за місцем проживання позивача присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_2 . Згідно квитанцій за о/р. НОМЕР_2 сплачено в січні 2024 року 2620 грн. в лютому 2024 року 4300 грн., в березні 2024 року 4000 грн., в квітні 2024 року 3221 грн., в травні 2024 року 700 грн., в червні 2024 року 1000 грн. і 680 грн., в липні 2024 року 1900 грн., в серпні 2024 року 2220 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням встановлених обставин по справі та майнового стану позивача, остання потребує матеріальної допомоги, відповідачі мають можливість надавати таку допомогу, а тому з відповідачів слід стягнути аліменти на утримання матері в розмірі 2000 грн. з кожного щомісяця.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

За статтею 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відтак, при вирішенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції правомірно взяв до уваги наявність у апелянта двох синів, кожен з яких в рівній мірі зобов`язаний піклуватись про батьків.

Згідно з частиною 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз вимог ЦПК України дозволяє зробити висновок, що обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

За частиною 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, апелянтом не надано суду достатніх та обґрунтованих доказів, що підтверджують обсяги її витрат, які б обґрунтовували потребу в більшій матеріальній допомозі, аніж визначена судом.

В апеляційній скарзі позивачка вказувала, що пенсію у розмірі 2725 р.н., яку вона отримує їй не достатньо, оскільки сплачує комунальні послуги та приймає певні ліки, однак на підтвердження даної обставини не було надано жодного доказу.

Крім того, не надано доказів, що підтверджують обсяги витрат на харчування та інші потреби, що могли б підтвердити необхідність отримання апелянтом сторонньої матеріальної допомоги у більшому розмірі.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 у справі №910/18036/17 наголошується, що принцип змагальності сторін не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відтак, твердження апелянта про те, що відповідачі мають великі витрати, та можуть її забезпечувати у сумі, яка була нею заявлена у позові, не заслуговує на увагу, оскільки жодними доказами не підтверджується.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява №26864/03) від 26 червня 2008 року принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

З урахуванням викладеного принципу, саме ОСОБА_1 як позивач у справі та особа, що стверджує про необхідність сплати аліментів на її утримання у розмірі 4000 грн., з кожного з відповідачів, мала довести обставини, на які вона посилається для обґрунтування своїх позовних та апеляційних вимог.

Покликання апелянта на неврахування судом першої інстанції висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц (провадження №61-2386сво19), є необґрунтованим, оскільки обставини цієї справи відрізняються від вищезазначеної. Зокрема, позивачка у справі №212/1055/18-ц мала онкологічне захворювання, яке потребувало значних витрат на лікування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Доводи,викладені в апеляційній скарзі,не спростовують правильності висновків суду,а фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів та особистого тлумачення апелянтом норм законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з рішенням суду першої інстанції, який належним чином дослідив та оцінив подані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального і процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При вирішенні спору суд першої інстанції правильно врахував матеріальне становище позивачки та відповідачів, інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, і визначив аліменти у розмірі 2000 грн., з кожного з відповідачів, щомісячно і довічно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, що відповідає положенням статті 205 СК України.

Таким чином, судове рішення суду першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Л.П. Никифоряк