Справа № 466/9583/24
Провадження № 2/466/687/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Невойта П.С.,

з участю секретаря судового засідання Пукшина А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю третьої особи Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про зобов`язання до вчинення дій, -

за частю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Богуша І.М.,

в с т а н о в и в :

23.09.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , 1976 р.н., ОСОБА_3 , 1997 р.н. за участю третьої особи Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, , та просить суд ухвалити рішення про зобов`язання відповідачів звільнити як приєднану так і неприєднану частину туалету загального користування (комори) до квартири АДРЕСА_1 , вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову, вказує на те, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 загальною площею 14, 1 кв.м., що складається з однієї житлової кімнати та комори в підвалі площею 4,5 кв.м. Зазначена квартира знаходиться на другому поверсі цього будинку. У коридорі на другому поверсі є комора (колишній туалет), якою за усною домовленістю повинні користуватися порівну позивач ОСОБА_1 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_2 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (інші особи, що проживають у квартирі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), які проживають у квартирі АДРЕСА_1 . Згідно із розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 624 від 30.05.2001 року ОСОБА_3 надано дозвіл на приєднання частини туалету (на даний час комори) загального користування та влаштувати комунальні вигоди у квартирі АДРЕСА_1 . Однак, всупереч зазначеному розпорядженню ОСОБА_2 користується не частиною, а всім туалетом (коморою), чим порушує права інших мешканців будинку АДРЕСА_3 , в тому числі її сусідки позивача ОСОБА_1

08.02.2024 року позивач скерувала відповідачу ОСОБА_4 лист-пропозицію про мирне врегулювання спору шляхом добровільного звільнення неприєднаної частини майна загального користування з можливістю користуватися коморою позивача площею 4,5 кв.м. натомість.

Ухвалою від 24.09.2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду. Вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не скористались правом подання відзиву.

Ухвалою від 09.12.2024 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

24 січня 2025 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про долучення протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 12.11.2024 року.

12.02.2025 року представник третьої особи Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради подав заяву про слухання справи його відсутності.

У судове засідання 30.04.2025 року відповідачі та представник третьої особи не прибули.

Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить такого.

Згідно із положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, якими законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.2022 року є власником квартири АДРЕСА_2 загальною площею 14,1 кв.м., що складається з однієї житлової кімнати та комори в підвалі площею 4, 5 кв.м. /арк.спр. 10-12/. Зазначена квартира знаходиться на другому поверсі цього будинку.

У загальному коридорі на другому поверсі є комора (колишній туалет), якою користуватися позивач ОСОБА_1 , що проживає у квартирі АДРЕСА_2 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (інші особи, що проживають у квартирі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), які проживають у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно із розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №624 від 30.05.2001 року ОСОБА_3 надано дозвіл на приєднання частини туалету (на даний час переобладнано в комору) загального користування та влаштувати комунальні вигоди у квартирі АДРЕСА_1 ./арк.спр. 32-33/.

З пояснень позивача випливає, що ОСОБА_2 користується не частиною, а всім туалетом (коморою), чим порушує права інших мешканців будинку АДРЕСА_3 , в тому числі її позивача ОСОБА_1 .

Відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень співвласників багатоквартирного будинку, регулює Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Як передбачено ч.1 ст.369 ЦК України споруди, що є у спільній сумісній власності, співвласники майна володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Місцями загального користування, які належать до всієї площі житлового будинку можуть бути різноманітнішими за видами. Наприклад це сходові клітки, ліфтові холи, загальні коридори, тощо. Також є допоміжні приміщення у вигляді різноманітних комор, колясочних, горищ, сміттєвих камер, підвалів та інших приміщень, котрі виконують технічну чи підсобну функцію.

Згідно ст.355, ст.382 ЦК України, щодо порядку власності на такі місця у багатоквартирному будинку, то їх власниками є усі мешканці. Вони володіють згаданими об`єктами у форматі спільної сумісної власності. Це означає, що розпорядження тим чи іншим приміщенням можливе лише за згодою усіх співвласників. Співвласники не мають права поділити між собою об`єкти, які належать до спільного майна у багатоквартирному будинку;

Жоден зі співвласників не може претендувати на те, щоб з такого спільного майна була виділена частка (або частки) в натурі для подальшої приватизації.

Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 № 417-VIIІ (далі за текстом Закон № 417-VIII), а саме п. 6 ч. 1 ст.1 визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Частинами 1 та 2 ст. 5 вищевказаного Закону визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

З листа № 947 від 20.12.2024 року обслуговуючої організації ЛКП "Старий Львів" вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зверталася до ЛКП з письмовим клопотання про посвідчення протоколу зборів від 24.11.2024 року співвласників багатокварирного будинку АДРЕСА_3 щодо надання згоди на користування спільним примщенням.Однак, у такомиу клопотання їй було відмовлено, оскільки спірне приміщення є таким, що використовується спільно співвласниками будинку.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 417-VIIІ співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

З урахуванням того, що на частину загального приміщення розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №624 від 30.05.2001 року ОСОБА_3 надано дозвіл на приєднання до квартири АДРЕСА_1 , тому в задовленні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

В іншій частині позовні вимоги підлягають до задоволення та слід зобовязати відповідачів звільнити самовільно зайняту частину туалету (на даний час комори) загального користування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог, а тому такі необхідно стягнути з відповідача.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 гривень, суд зазначає наступне (арк.спр.16).

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно ст.17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати як джерело права практику Європейського суду з прав людини, надалі ЄСПЛ.

В свою чергу ЄСПЛ у своїй практиці визначає поняття «фактично понесені витрати на сплату гонорару» (див., наприклад, рішення від 16.02.2012 у справі «Савін проти України», п. 97; рішення від 07.11.2013 у справі «Бєлоусов проти України», п. 115), не лише ті витрати, яким є документальне підтвердження, а і ті, які за умовами договору з адвокатом клієнт має сплатити як гонорар.

Наведена практика ЄСПЛ цілком узгоджується з приписами п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, щодо доказування обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.02.2024 між адвокатом Богуш І.М. та ОСОБА_1 укладено Договір-доручення про надання правової допомоги про надання правничої допомоги №03-Г.

На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Богуш І.М. додано додаток до Договору-доручення про надання правової допомоги від 20.02.2024 року про погодження розміру гонорару адвоката.

При цьому суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду висловлений у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 про те, що витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та його необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п.6 ч.3 ст.2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 4 000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звільнити приміщення загального користування (туалету) загальною площею 2,30 кв.м., що розташовані на другому поверсі в будинку АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 порівно на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211, 20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) та 4 000, 00 (чотири тисячі грн. 00 коп.) витрат на правничу допомогу.

У решті у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 ,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, юр. адреса: м.Львів, вул. Липинського, 11

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.05.2025 року.

Суддя П. С. Невойт