ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2577/25 Справа № 207/3045/24 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цокало Т. М. на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк») звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 10.12.2021 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № Б/Н та отримання кредитної картки.

На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і Тарифами складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-Заяві.

Відповідач не виконував своїх обов`язків за кредитним договором, через що станом на 29.04.2024 року має заборгованість перед позивачем в сумі 77211,42 грн., яка складається з наступного: 40000 грн. заборгованість за кредитом; 37211,42 грн. заборгованість по відсотках.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за вказаним договором про надання банківських послуг в розмірі 77211,42 гривень та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Заочним рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.12.2021 року станом на 29.04.2024 року у розмірі 77211,42 грн., яка складається з наступного: 40000 грн. заборгованість за кредитом; 37211,42 грн. - заборгованість по відсоткам, та судові витрати за сплату судового збору в розмірі 3028,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції шляхом зменшення розміру заборгованості за кредитним договором з 77211,42 грн. до 74978,00 грн., та розмір судового збору - до 2940,49 грн., в іншій частині рішення залишити без змін. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, тому невірно прийшов висновку в частині стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором, а тому розмір заборгованості необхідно змінити шляхом зменшення з 37211,42 грн. до 34978,50 грн.

Крім того, позивачем також було надано виписку по картці по рахунку НОМЕР_1 за період з 10.12.2021 року по 29.04.2024 року, відповідно до якої сума витрат за період складає 88145,98 грн., з яких було сплачено відповідачем 13167,48 грн. Тобто заборгованість на момент подання позову становить 74978,50 грн., а не 77211,42 грн., як прохає позивач за позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Акцент-Банк» просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, заочне рішення залишити без змін, посилаючись на те, що на підтвердження вірного розрахунку в матеріалах справи наявна банківська виписка, де в тому числі відображено використання відповідачем кредитного ліміту.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 77 211,42 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.12.2021 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № Б/Н та отримання кредитної картки.

На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", і "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві, що підтверджується копією анкети-заяви, витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», тарифами користування кредитною карткою.

Відповідно до довідок банку відповідачу було відкрито рахунок № НОМЕР_2 та видано наступні картки: № НОМЕР_3 , строком дії до березня 2028 року та встановлено на картку кредитний ліміт, який 23.02.2024 року був збільшений до 40000 грн.

Згідно до виписки по картці у відповідача за період з 10.12.2021 року по 29.04.2024 року сума витрат за рахунком UA2947161 склала 88145,98 грн., а сума зарахувань 13167,48 грн.

На теперішній час, відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує та станом на 29.04.2024 року має заборгованість перед позивачем в сумі 77211,42 грн., яка складається з наступного: 40000 грн. заборгованість за кредитом; 37211,42 грн. заборгованість по відсоткам, що підтверджується наданими позивачем розрахунками.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону, зобов`язання по договору відповідачем у встановлений строк не виконані, сума заборгованості підтверджена документально, тому підлягає стягненню на користь позивача.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено,що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Для вирішення спору в даній справі обов`язковим є з`ясування обставин щодо виникнення зобов`язання боржника сплатити певну суму отриманих в кредит коштів та процентів на користь іншої сторони у строк та в порядку відповідно до цивільно-правового договору.

Позовні вимоги щодо стягнення процентів Банк обґрунтовував наявністю домовленостей про процентну ставку за кредитним договором що малася в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та з огляду на зміст Паспорту споживчого кредиту, в якому умова щодо процентної ставки погоджена з позичальником за допомогою його електронного підпису.

Розроблені Банком умови договору приєднання повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що інша сторона договору лише приєднується до тих умов, з якими вона ознайомлена.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 29.04.2024 року відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 77211,42 грн., яка складається з наступного: 40000 грн. заборгованість за кредитом; 37211,42 грн. заборгованість по відсоткам, що підтверджується наданими позивачем розрахунками.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем було порушено вимоги Умов та правил надання банківських послуг, тобто укладеного сторонами договору, та ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, а саме: прострочено повернення заборгованості по кредиту, в зв`язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту, відсотків та пені.

Не погодившись з наданим позивачем розрахунком, апелянтом не надано доказів, які б спростували наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Посилання представника відповідача про відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитом і відсотками та незгоду з сумою заборгованості, колегія суду визнає, як спробу відповідача уникнути цивільно-правової відповідальності за кредитним договором, оскільки останній, як отримувач кредитного карткового рахунку, міг отримати виписки по рахунку для

підтвердження або спростування факту отримання коштів за кредитним договором, користування ними та підтвердження актуальної суми заборгованості і відсотків. Натомість відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування розміру нарахованої та стягнутої заборгованості і відсотків.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 77211,42 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цокало Т. М. залишити без задоволення .

Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 залишити без змін, відновивши його дію.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: