Справа № 542/1981/24
Провадження № 2/542/24/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 квітня 2025 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі - головуючого судді Гринь О.О.,

секретар судового засідання - Коркішко А.М.

розглянув в порядку загального позовного провадження справу № 542/1981/24,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області,

представник позивача - адвокат Хлистун І.М.,

представник відповідача - адвокат Головко І.І.

представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області - Кондратюк Т.П.,

вимоги позивача: витребування нерухомого майна, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно шляхом внесення запису про державну реєстрацію права власності,

Стислий виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 у 1985 році придбав домоволодіння, в якому проживав разом із дружиною та сином та яке станом на 01.01.1986 року відносилось до типу колгоспного (робочого) двору. ОСОБА_1 був головою двору. Земельна ділянка в розмірі 0,23 га була надана з вільного присадибного фонду колгоспу ОСОБА_1 . ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 в період з 07.01.1985 року по 27.04.2023 року.

Влітку 2023 року позивачу стало відомо, що він знятий з реєстрації по вищезазначеній адресі власником домоволодіння. ОСОБА_2 , набув право власності на вказане домоволодіння на підставі рішення у справі № 542/1476/20 за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю. Позивач ОСОБА_1 до участі в справі залучений не був. Право власності за ОСОБА_2 визнано з огляду на те, що він був зареєстрований за вищезазначеною адресою та добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти протягом десяти років. Позивач вважає, що вказане не відповідає фактичним обставинам справи, а тому вказане є підставою для звернення його до суду за захистом своїх прав.

Просить суд:

витребувати в ОСОБА_2 1/3 нерухомого майна, що складається з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та 1/3 земельної ділянки площею 0,23 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 ;

визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,23 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку шляхом внесення запису про державну реєстрацію права власності.

Стислий виклад позиції відповідача.

21.11.2024 відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав з таких підстав. У позивача відсутній документ, який посвідчує право власності на спірне майно; право власності на майно за позивачем не зареєстроване; про те, що майно вибуло із володіння позивача поза його волею позивач належними та допустимими доказами не довів та не вказав, які норми права порушив відповідач, набуваючи майно у власність. Оскільки рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23.12.2020 за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю, яке ніким не оспорено та не скасоване, то норми ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 29.10.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для виправлення недоліків.

30.10.2024 представник позивача адвокат Хлистун М.І., яка діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 14.11.2024 (а.с. 7), усунула недоліки, подавши до суду заяву про виправлення недоліків та квитанцію про сплату судового збору (а.с. 29).

Ухвалою суду від 31.10.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 28.11.2024 задоволено клопотання позивача про витребування у ОСОБА_2 технічної документації, та про витребування з архіву Новосанжарського районного суду цивільної справи № 542/1476/20.

Ухвалою суду від 16.01.2025 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у Виконавчому комітеті Новосанжарської селищної ради дані щодо осіб, які були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 станом на 12.11.2020 та в період з 07.01.1985 по 01.01.2025.

Ухвалою суду від 10.03.2024 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Хлистун І.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Крім того, позивач пояснив, що працював водієм в КСП «Зоря», колгоспом йому був наданий будинок, за який він повністю сплатив кошти господарству. Рішення про передачу йому будинку позивач не отримував. Правовстановлюючі документи на будинок не виготовляв. У спірному господарстві позивач не проживає більше року, комунальні послуги оплачує син, який проживає в будинку.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що у вказаному домогосподарстві проживав зі своїми батьками: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Батько за домогосподарством не доглядав, та в порядку його не підтримував, земельну ділянку здав в оренду. Відповідач проводив у господарстві ремонтні роботи (міняв вікна). Коли оформляв право власності на господарство не знав, що воно мало статус колгоспного двору. Батька із господарства не виселяв, лише зняв із реєстрації. Із 2020 року відповідач працював у м. Полтава, приїжджав в дане господарство на вихідні. У 2023 відповідач переїхав із своєю дружиною проживати у спірне господарство, батько залишив великі борги за комунальні послуги, заборгованість за газ та електроенергію складала понад 5000,00 грн.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про дату час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала (а.с. 154)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області про дату час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Представник в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав (а.с. 155)

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Відповідно до даних паспорта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_2 Супротивнобалківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 25.08.1985 був зареєстрований шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 16).

Згідно із архівним витягом з протоколу № 10 від 21.06.1986 засідання правління колгоспу «Зоря» на якому розглядалась питання «Про виділення земельних участків під огороди із вільного приусадебного фонду колгоспу» ухвалено рішення «рекомендувати зборам уповноважених колгоспників виділити із вільного приусадебного фонду колгоспу участки землі слідуючим колгоспникам: …15. ОСОБА_1 0,23 га» (а.с. 8).

Відповідно до довідки, виданої Виконавчимо комітетом Новосанжарської селищної ради № 2367/04-13 від 09.10.2024, будинковолодіння в АДРЕСА_1 , згідно з погосподарською книгою № 3, особовий рахунок № НОМЕР_3 станом на 01.01.1986 відносилось до типу колгоспного двору. Членами колгоспного двору станом на 01.01.1986 були: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 голова двору, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 син. Земельна ділянка станом на 01.06.1986 0.23 га (а.с. 10 - зворот).

Станом на 14.03.2018 ОСОБА_1 , був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 і мав такий склад сім`ї: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою Супротивнобалківської сільської ради № 02-28/54 від 14.03.2018 (а.с. 11).

Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який міститься в матеріалах цивільної справи № 542/1476/20 (а.с. 13-15), виготовленого на замовлення ОСОБА_2 16.11.2020, за адресою: АДРЕСА_1 розташовані: житловий будинок (А1,а2), 1982 року побудови, площею 74,1 м2, сарай (Б1), 1982 року побудови, гараж (В1), 1982 року побудови, сарай (Г1), 1989 року побудови, сарай (Д1), 1989 року побудови, вбиральня (Е1), 1982 року побудови, сінник (тимчасовий) ( Є1), 2018 року побудови, огорожа (№1), 1999 року побудови, ворота з хвірткою (№2), 1999 року побудови, огорожа (№3), 1988 року побудови, вигрібна яма (№4), 1989 року побудови, свердловина (№5), 2015 року побудови.

Згідно із довідкою від 12.11.2020 № 02-28/288, яка міститься в матеріалах цивільної справи № 542/1476/20 (а.с. 10), виданою Супротивнобалківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області ОСОБА_2 дійсно зареєстрований і проживає в будинку АДРЕСА_1 з дня народження ІНФОРМАЦІЯ_3 по час видачі довідки.

Відповідно до довідки, виданої Виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради 23.01.2025 № 4, згідно із записом в погосподарській книзі № 1, номер об`єкта погосподарського обліку 02-0071-1, станом на 12.11.2020 за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 112).

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23 грудня 2020 року (справа № 542/1476/20) позов ОСОБА_2 до Супротивнобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю задоволено. Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю. Рішення суду набрало законної сили 27.01.2021.

ОСОБА_1 до участі у справі залучено не було.

Згідно з інформацією, про нерухомість, що міститься в чатботі Опендатобот, за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок, площею 74,1 м. кв., з господарськими будівлями, право власності на який 25.02.2021 зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі рішення Новосанжарського районного суду № 542/1476/20 від 23.12.2020 (а.с. 82).

Згідно з довідкою Новосанжарської селищної ради № 02-28/221 від 01.08.2022 станом на дату видачі довідки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 02-28/22, виданої Виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою АДРЕСА_1 на момент видачі довідки зареєстровані три особи: ОСОБА_1 заявник, ОСОБА_2 , син, ОСОБА_3 не родичка (а.с. 13).

Відповідно до довідки, виданої Виконавчим комітетом Новсанжарської селищної ради 23.01.2025 № 5, за період із 07.01.1985 по 01.01.2025 за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Прибув 16.05.1986. Попереднє місце реєстрації с. Пасічне згідно із записом в погосподарській книзі № 4, номер об`єкта погосподарського обліку 198. 27.04.2023 знятий з реєстрації на вимогу власника житла. (Рішення Новосанжарського районного суду від 23.12.2020, справа № 542/1476/20, провадження № 2/542/734/20. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.03.2021 № )

ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 . Прибула 16.05.1986. Попереднє місце реєстрації с. Пасічне згідно із записом в погосподарській книзі № 4, номер об`єкта погосподарського обліку 198. 27.04.2023 знята з реєстрації на вимогу власника житла. (Рішення Новосанжарського районного суду від 23.12.2020, справа № 542/1476/20, провадження № 2/542/734/20. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.03.2021 № );

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Прибув 16.05.1986. Попереднє місце реєстрації с. Пасічне згідно із записом в погосподарській книзі № 4, номер об`єкта погосподарського обліку 198;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вибула в м. Полтава 16.08.2005: прибула 14.07.2006 згідно із записом адресної картки Ф «Б» додаток 2; вибула 18.05.2012 згідно із записом в погосподарській книзі № 1, номер об`єкта погосподарського обліку 0084-1);

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 113).

У матеріалах цивільної справи № 542/1476/20 міститься заява ОСОБА_3 від 13.03.2023 у якій вона просить видати копію рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23.12.2020 у справі за позовом ОСОБА_2 до Супротивнобалківської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю. Листом від 15.03.2023 № 542/1476/20/2408/23-Вих заявниці відмовлено у видачі копії рішення, оскільки нею не вказано, чому вона вважає, що судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів та обов`язків, а також заявницею не було сплачено судовий збір за видачу копії рішення суду. У листі роз`яснено право повно звернутись із заявою про видачу копії рішення суду.

ГУ ДПС у Полтавській області ОСОБА_1 було направлено податкове повідомлення-рішення від 27.08.2024 про податкове зобов`язання земельний податок фізичних осіб за земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд, яка розташована в селі Супротивна Балка, площею 0,19 га (а.с. 9).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що разом із позивачем по справі ОСОБА_1 працював в КСП «Зоря». Свідок із 1988 року очолював вказане господарство. ОСОБА_9 розповів, що ОСОБА_1 КСП «Зоря» був виділений житловий будинок, як голові колгоспного двору, у якому він проживав разом із своєю сім`єю: дружиною та сином. Повстяний працював в колгоспі та виплачував за будинок кошти, які вираховувались із його заробітної плати. Квитанції про сплату не збереглися, але всі будинки, що були надані господарством своїм членам були їм передані. Передача будинку здійснювалась на підставі поданої заяви та рішення правління господарства. Чи виготовлялись правовстановлюючі документи на будинок свідку невідомо.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Частиною 2 вказаної статті передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частинами 1 та 2 ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п. 2 ч. 3 цієї статті положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 (справа № 359/3373/16-ц) зазначила, що відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс 18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 372/1684/14-ц).

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)).

З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

З огляду на викладене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.

Отже, метою позову про витребування майна з чужого володіння (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно.

Предметом позову у даній справі є витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, а саме житлового будинку та земельної ділянки, скасування реєстрації права власності та визнання права власності за позивачем шляхом внесення запису про державну реєстрацію права власності - тобто віндикаційний позов. Позивач вважає, що відповідач незаконно, без відповідної правової підстави заволодів майном, власником якого є позивач.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 вересня 2019 року (справа № 520/4210/18) вказав, що тлумачення статті 1212 Цивільного кодексу України свідчить, що необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Судом встановлено, що право власності на спірне домоволодіння - житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 набуте відповідачем на підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23.12.2020 (справа № 542/1476/20), яким визнано за ОСОБА_2 право власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю. Рішення суду набрало законної сили 27.01.2021.

Нормами статті 129-1 Конституції України встановлено обов`язковість судових рішень.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У частинах 1 та 3 ст. 352 ЦПК України, якою закріплено право апеляційного оскарження вказано, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Вказана норма права визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Отже, у разі якщо апеляційний суд встановить, що судовим рішенням вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не були залучені до участі у справі, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Звертаючись до суду із позовом про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності та визнання права власності за позивачем шляхом внесення запису про державну реєстрацію права власності, позивач вважає, що відповідач незаконно, без відповідної правової підстави заволодів майном, власником якого він є. Однак позивач не бере до уваги, що право власності на нерухоме майно набуте відповідачем на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року в справі № 442/3663/20 (провадження № 61-6501св21)) зазначив, що правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень.

Обставини наведені позивачем на обґрунтування позовних вимог про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння зводяться до незгоди із судовим рішенням, постановленим Новосанжарським районним судом Полтавської області 23.12.2020 у справі № 542/1476/20 за результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до Супротивнобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю, до якої позивач у справі ОСОБА_1 залучений не був.

Цивільно-процесуальним законодавством передбачено інший порядок захисту прав, свобод, інтересів особи, що не була залучена до участі у справі. Місцевий загальний суд не наділений повноваженнями перегляду судового рішення, постановленого судом.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Враховуючи наведене, оскільки право власності на спірне домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набуте відповідачем на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, місцевий загальний суд не наділений повноваженнями перевіряти правильність ухваленого іншим судом рішення, також місцевий суд, ухвалюючи рішення не може створювати передумов, що призведуть до виникнення колізії судових рішень та нівелюватиметься законна сила судового рішення, крім того, нормами процесуального законодавства передбачений інший порядок захисту цивільних прав особи яка звернулась до суду та вважає, що під час ухвалення даного рішення були порушені її права, як власника майна - суд дійшов переконання, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав.

Зважаючи на наведені обставини, у задоволенні позовних ОСОБА_1 про витребування в ОСОБА_2 1/3 нерухомого майна, що складається з домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , скасування реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями, шляхом внесення запису про державну реєстрацію права власності слід відмовити.

Щодо вимоги про витребування в ОСОБА_2 1/3 земельної ділянки площею 0,23 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за позивачем права власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,23 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, шляхом внесення запису про державну реєстрацію права власності, суд зазначає таке.

Частинами 1 та 4 статті 120 Земельного Кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається.

Відповідно до ч. 10, 11 вказаної статті у разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), розміщений на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки, площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 цього Кодексу (крім випадків, якщо формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим або не відповідає нормам законодавства). Якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом. Пропущення строку подання заяви, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.

Вказаними нормами врегульовано перехід права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, відповідно до яких право на земельну ділянку із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд належить особі, яка набула право власності на житловий будинок.

Крім того, звертаючись із вимогою про витребування 1/3 частини земельної ділянки площею 0, 23 га та визнання за позивачем права власності на 1/3 частку вказаної земельної ділянки, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, шляхом внесення запису про державну реєстрацію, позивач жодних доказів щодо права власності, володіння чи користування земельною ділянкою відповідачем, зокрема, що за відповідачем зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку, чи що спірна земельна ділянка перебуває у його користуванні на підставі договору оренди - суду не надав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12. ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 80 Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Нормами статті 81 ЦПК України, визначено обов`язок доказування і подання доказів, відповідно до яких докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 84 Кодексу встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно з нормами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки жодних доказів які б підтверджували, що за відповідачем зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку, чи що спірна земельна ділянка перебуває у його користуванні на підставі договору оренди, а також доказів, які б підтверджували, цільове призначення земельної ділянки, її розмір позивач суду не надав, суд позбавлений можливості встановити обставини справи та з`ясувати чи дійсно порушені права позивача та чи підлягають задоволенню вказані позовні вимоги.

Отже, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування 1/3 частини земельної ділянки площею 0,23 га та визнання за позивачем права власності на 1/3 частку вказаної земельної ділянки, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, шляхом внесення запису про державну реєстрацію права власності - слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п.1 ст. 141 ЦПК України позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 141, 257, 258, 259, 260, 352-356 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області, про витребування нерухомого майна, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно шляхом внесення запису про державну реєстрацію права власності відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , РНОКПП - невідомий, адреса: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області, , місцезнаходження: вул. Центральна, 23, селище Нові Санжари, Полтавський район, Полтавська область.

Повне судове рішення складено 06.05.2025

Суддя

Новосанжарського районного суду

Полтавської області О.О. Гринь