ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 травня 2025 року

м. Харків

справа № 629/5949/24

провадження № 22-ц/818/2306/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Пилипчук Н.П., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство "Перший Український міжнародний банк",

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2025 року в складі судді Каращука Т.О.,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року Акціонерне товариство " ПУМБ " ( надалі Банк) звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості у сумі 81253,02 грн, а також витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову вказала, що між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК (далі АТ «ПУМБ») та ОСОБА_1 26.11.2018 року на підставі кредитного договору № 801 видано кредитну картку з лімітом 30 000,00 грн, який було згодом збільшено до 45 000,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість, яка станом на 01.07.2024 р. становить -81 253,02 грн, з яких 39 314,27 грн - борг за кредитом та 41 938,75 грн - борг за процентами. Враховуючи викладене, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2025 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 81 253,02 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2422 грн 40 коп.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким рішення скасувати, позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та дійшов помилкового висновку про задоволення позову. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між сторонами у справі кредитного договору на зазначених у позові умовах. А саме, відповідач не був ознайомлений з публічною пропозицією на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. А надана Банком роздруківка з сайту не є належним та допустимим доказом, оскільки цей доказ залежить повністю від його волевиявлення. В матеріалах справи відсутній підписаний відповідачем договір кредиту №801 від 26.11.2018 року. Крім цього наданий позивачем розрахунок заборгованості містить необґрунтовані відомості про суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками. З метою стягнення заборгованості за кредитним договором Банк отримав виконавчий напис нотаріуса № 24015 від 27.08.2021 про стягнення 55 157,99 грн, з урахуванням відсотків. Зазначений виконавчий напис було пред`явлено до примусового виконання та й його межах було стягнуто з відповідача на користь позивача 8539,88 грн. Проте звернувшись до суду з позовом зазначені суми не враховані та навпаки розмір боргу змінився у значно більший розмір.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 26.11.2018 року на підставі кредитного договору № 801 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 30000 грн., який пізніше збільшено до 45000 грн (а.с. 9, зворот 27)).

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, її підписання є беззастережним підтвердженням, що відповідач приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності можливості Банку).

Зі змісту заяви № 801 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб яка підписана відповідачем вбачається, що відповідач просить надати споживчий кредит у розмірі 30000,00 грн, на кредитну картку НОМЕР_1 , строком на 12 місяців з пролонгацією на той самий строк, якщо сторони не будуть заперечувати та сторонами досягнуто згоди про розмір процентної ставки у розмірі 47,88% річних, основної загальної вартості кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 12577,58 грн ( а.с. 9).

До Заяви позивач додав також Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з додатками, що відповідачем не підписана (а.с. зворот 12- 24).

Даними виписки по рахунку з 26.11.2018 по 01.07.2024 підтверджується, що .АТ «Перший Український міжнародний банк» свої зобов`язання перед відповідачем виконав

(а.с. зворот 30 37).

Згідно розрахунку заборгованості наданий позивачем, заборгованість відповідача за відсотками перед позивачем станом на 01.07.2024 року складає 81253,02 грн, з яких: - 39314,27 грн. заборгованість за кредитом; - 41938,75 грн. заборгованість процентами; - 0 грн. заборгованість за комісією ( а.с. 28 30).

Крім того, позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, просив виконати зобов`язання перед АТ «Перший Українській Міжнародний банк», а саме: погасити заборгованість в загальному розмірі 81 253,02 грн, протягом 30 днів з моменту отримання цього листа Однак у зазначений Банком строк заборгованість відповідачем погашена не була (а.с. 25 26).

Згідно пояснень відповідача, що підтверджуються даними отриманого з відкритого реєстру судових рішень рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.09.2023 по справі № 629/3313/23, 27.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О вчинено виконавчий напис .№24015, за яким стягнуто з громадянина ОСОБА_1 (відповідача) на користь АТ «Перший Українській міжнародний банк» заборгованість у розмірі 55 175,99 грн.

У межах виконавчого провадження № 66886818 здійснювалося утримання заборгованості зі ОСОБА_1 , що підтверджується наступними документами: довідка №1320 від 30.11.2021 на суму 1 643,22 грн і платіжна інструкція №1149 від 13.12.2021 на суму 1 643,22 грн; довідка №1389 від 31.12.2021 на суму 1 931,92 грн і платіжна інструкція №6 від 06.01.2022 на суму 1 931,92 грн; довідка №5 від 31.01.2022 на суму 2 302,20 грн і платіжна інструкція № 13 від 06.01.2022 на суму 2 302,20 грн; довідка №15 від 28.02.2022 на суму 763,06 грн і платіжна інструкція від 07.02.2022 на суму 763,06 грн.(а.с. 5259).

Згідно даних рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.09.2023 по справі №629/3313/23 виконавчий напис у виконавчому провадженні № 66886818 визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі справа № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), висновків викладених у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 , від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання»; « Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі, кредитор має лише право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а тому після вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з позичальника тільки сум, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії та пені».

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) та ін.

Надана Банком Публічна пропозиція ПАТ «Пумб» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затверджена рішенням Правління ПАТ «Пумб» протоколом №694 від 06.03.2018 року, відповідачем не підписана, тому у суду відсутні підстави вважати, що між сторонами було укладено відповідний договір або що ОСОБА_1 належним чином ознайомився та погодився з умовами вказаної публічної пропозиції."

Тому судова колегія не може погодитися з висновком суду про укладення договору кредиту на визначених зазначеною Публічною пропозицією умовах

Судова колегія також не приймає до уваги наданий Банком паспорт споживчого кредиту ( а.с. 9 зворот). Оскільки його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Зазначене відповідає правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20. Аналогічне стосується таблиці обчислення вартості кредиту, що передує укладенню договору та не свідчить про укладення договору саме на таких істотних умовах.

Разом з тим на підтвердження укладення між сторонами договору кредиту на Банк надав заяву № 801 про приєднання ОСОБА_1 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за змістом якої визначено: що відповідач просить надати споживчий кредит у розмірі 30000,00 грн, (в подальшому кредитний ліміт збільшувався до 45000, 00 грн) на кредитну картку НОМЕР_1 , строком на 12 місяців з пролонгацією на той самий строк, якщо сторони не будуть заперечувати та сторонами досягнуто згоди про розмір процентної ставки у розмірі 47,88% річних, основної загальної вартості кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 12577,58 грн ( а.с. 9).

Таким чином між сторонами договору було узгодження розмір та порядок зарахування кредитних коштів, а також умови їх повернення зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Даними виписки по рахунку з 26.11.2018 по 01.07.2024 підтверджується, що .АТ «Перший Український міжнародний банк» свої зобов`язання перед відповідачем виконав, а також вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами до 23 жовтня 2020 року. 23.10..2020 та 19.04.2022 року відповідач сплатив 1628,06 грн та 1732,52 грн відповідно, що були зараховані Банком на погашення заборгованості за відсотками ( а.с. 31 37).

Вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 27.08.2021 року за р.№24015 виконавчого напису, яким пропонується звернути стягнення з громадянина ОСОБА_1 (відповідача), що є боржником за заявою №801 від 26.11.2018 року заборгованість у розмірі 55 175,99 грн, свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.

Наявність виконавчого напису нотаріуса про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, незалежно від виконання його боржником, унеможливлює нарахування процентів за кредитним договором.

На виконання виконавчогонапису було відкрито виконавче провадження, що підтверджується даними заяв ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкову Ю.Д. від 10.01.2024 та листом ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області про утримання у розмірі 20% кожного місяця. ( а.с. 62 64).

Судова колегія не погоджується з висновком суду про відсутність підстав для врахування звернення Банка за виконавчим написом та його виконання у межах дійсного спору, оскільки позиція відповідача. Як слабкішої сторони ( споживача) щодо наявності єдиної заборгованості перед Банком за договором № 801 від 26.11.2018 є послідовною та доведеною письмовими доказами, в той час як позивач даних про існування у відповідача зобов`язань за іншим договором кредиту суду не надав.

Тому судова колегія вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентах та комісіями нарахованим з 27.08.2021 року (після вчинення виконавчого напису) не підлягають задоволенню, крім цього заявлену Банком суму боргу належить зменшити на суми що були повернуті у межах виконавчого провадження № 66886818 у розмірі 13 280,8 грн (а.с.52-59) та після добровільно 19.04.2022 у розмірі 1732,52 грн (а.с. зворот 34). Таким чином з відповідача на користь позивача належить стягнути 40 162,67 грн (55175,99 - 13280,8 - 1732,52).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пунктів 3,4 ч. 1, ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене судова колегія прийшла до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та зміну рішення суду в частині визначеної судом суми боргу та мотивів задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 13 ст.141 ЦПК України у разі ухвалення нового рішення суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл понесених у справі судових витрат.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 49,44% то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 1197, 63 грн сплачений позивачем при зверненні до суду першої інстанції. Апеляційна скарга задоволена частково, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір 1855,50 сплачений відповідачем при зверненні до суду апеляційної інстанції.

Шляхом взаємозаліку зазначених сум судового збору з Акціонерного товариства «Перший Українській Міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 657,87 грн (1855,50-1197,63).

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2025 року змінити.

Позов Акціонерного товариства «Перший Українській міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Українській міжнародний банк» заборгованість в сумі 40 162,67 (сорок тисяч сто шістдесят дві) грн 67 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Українській міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 657 (шістсот п`ятдесят сім) грн 87 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 травня 2025 року

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Н.П.Пилипчук

О.В.Маміна