Справа № 715/774/25
Номер провадження2/717/255/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2025 селище Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Телешмана О.В.,

з участю секретаря судового засідання Глібіщук М.Л.,

позивач - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився;

представник позивача ОСОБА_2 судове засідання з`явилася;

відповідач - ОСОБА_3 судове засідання не з`явився.

відповідач - ОСОБА_4 судове засідання не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути на користь ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 борг у загальній сумі 117 210 гривень, з яких: 60000 гривень основного боргу, 20655 гривень річних, 3000 гривень інфляційних втрат, 3555 гривень 3 % річних, 3000 гривень пені.

Розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, з підстав, зазначених в позові та пояснила, що відповідач ОСОБА_3 отримав позику від позивача згідно договору позики, що підтверджується розпискою відповідача в розмірі 87500 гривень. На забезпечення виконання даного зобов`язання між позивачем та відповідачкою ОСОБА_4 був укладений договір поруки. В строк, встановлений договором позики відповідач позику не повернув, позивач вживав заходів досудового врегулювання спорту, проте це не дало результату, тому був вимушений звернутися до суду з даним позовом. З відповідачів солідарно мають бути стягнуті основний борг, відсотки за користування позикою, а також в якості компенсаційних втрат три проценти річних, інфляційні втрати та пеня за час прострочення. При цьому, стягнення даних коштів, які виконують компенсаторну функцію не суперечить прикінцевим положенням ЦК України та практиці ВС України, зокрема Постанові по справі №496/4633/18, в якій Верховний Суд зробив висновок, що сам факт введення воєнного стану не впливає на можливість відповідача виконати грошове зобов`язання. Крім того правомірність стягнення таких компенсаційних втрат передбачено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідач ОСОБА_3 викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 викликалася до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з`явилася.

Представник позивача подала заяву до закінчення судового розгляду про подання доказів про розмір витрат на правничу допомогу.

Інші заяви та клопотання не надходили.

Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Судом також встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 24 вересня 2021 року був укладений договір позики згідно якого позивач передав відповідачу ОСОБА_3 87500 гривень, що підтверджується договором позики від 24.09.2021 року та розпискою відповідача ОСОБА_3 від 24.09.2021 року. Відповідач отримав дану суму грошей згідно вказаного вище договору, що підтверджується вказаною вище розпискою. Згідно вказаного вище договору відповідач зобов`язався повертати борг щомісячно рівними часками і остаточно повернути борг до 24.03.20213 року, проте до даного часу сплатив позивачу 27500 гривень, а решту боргу в сумі 60000 гривень не повернув до даного часу.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище договором позики від 24.09.2021 між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 укладено Договір поруки від 24.09.2021 року, згідно якого поручитель зобов`язується відповідати перед позичальником в повному обсязі по зобов`язаннях позичальника, які виникають з договору позики від 24.09.2021 року, як солідарний боржник. Згідно п. 1.1,1.2 Договору поруки від 24.09.2021 року відповідачка ОСОБА_4 зобов`язалося відповідати перед позикодавцем за Договором позики від 24.01.2021 року в частині основного боргу, процентів та інших платежів за умовами договору позики.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за цим договором, порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим договором.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором.

Згідно ч.1. ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач не змінював позовні вимоги і просить стягнути на користь ОСОБА_1 стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 борг: 60000 гривень основного боргу, 20655 гривень річних, 3000 гривень інфляційних втрат, 3555 гривень 3 річних, 3000 грн. пені, а всього 117210 гривень та судові витрати по справі.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині сплати неустойки в розмірі 3000 гривень інфляційних втрат, 3555 гривень трьох процентів річних та 30000 гривень за Договором позики від 24.09.2021 року не підлягають задоволенню, оскільки пунктом 18 Розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Станом на 03.03.2025 року відповідач ОСОБА_3 не виконав свої зобов`язання за договором, щодо оплати боргу та не повернув позивачу основний борг в сумі 60000 гривень.

Також відповідно до п.1.2 Договору позики від 24.09.2021 року передбачено право позикодавця на отримання процентів в розмірі 10% річних на неповернуту суму.

Згідно п.2 Договору позики від 24.09.2021 року строк повернення позики визначений сторонами 24.03.2023 року.

Даним договором сторони не визначили сплату процентів в розмірі 10 % річних після закінчення строку повернення позики, а в п. 7 передбачили сплату трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені, як міру відповідальності за прострочення виконання основного зобов`язання, проте відповідно до пункту 18 Розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, такий вид відповідальності не підлягає застосуванню з 24.02.2022 року.

Таким чином, суд вважає, що позивачем безпідставно заявлені вимоги про стягнення процентів від суми позики за період після 24.03.2023 року.

Розмір процентів за період з 24.09.2021 року по 24.03.2023 року становить: 60000 грн х 10%/100 = 6000 грн/ 365 = 16,44 грн. на день.

Кількість прострочених днів становить з 24.09.2021 по 24.03.2023 року становить 546 днів.

546 днів х 16.44 грн = 8976,24 грн

Отже, суд вважає, що загальний розмір заборгованості відповідачів перед позивачем становить 60000 + 8976,24 = 68976,24 гривень .

Суд відхиляє доводи представника позивача ОСОБА_2 про те, що в даному випадку відсутні підстави для застосування положень пункту 18 Розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, оскільки три проценти річних, інфляційні втрати та пеня за час прострочення фактично виконують роль компенсаційних втрат, що підтверджується Постановою Верховного Суду по справі №496/4633/18, оскільки так доводи суперечать імперативній нормі пункту 18 Розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №496/4633/18 не є подібною до даних правовідносин і в даній постанові Верховний Суд розглядав питання поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та вказав, що у цій справі введення в Україні воєнного стану не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.

В порушення ст.81 ЦПК України відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що заборгованість за договорами позики грошей в загальній сумі 68976,24 гривень вони сплатили позивачу.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 554 ЦК передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_3 перед позивачем ОСОБА_1 поручилася відповідачка ОСОБА_4 і взяла на себе обов`язок нести солідарну відповідальність у випадку невиконання або неналежного виконання ОСОБА_3 своїх грошових зобов`язань, про що був укладений Договір поруки від 24.09.2021 року, згідно якого поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитодавцем в повному обсязі по зобов`язаннях Боржника, які виникають з договору позики від 24.09.2021 року, як солідарний боржник. Згідно п. 1.2,1.2 Договору поруки від 24.09.2021 року відповідачка ОСОБА_4 зобов`язалося відповідати перед позикодавцем за Договором позики від 24.09.2021 року в частині основного боргу, процентів та інших платежів за умовами договору позики.

Враховуючи наведені вище обставини та законодавство, яке регулює кредитні та зобов`язальні правовідносини, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково і слід стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача 60000 основного боргу та 8976,24 гривень процентів, а всього 68976,24 гривень боргу за договором позики грошей.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Представником позивача до завершення розгляду справи зроблено заяву зроблено заяву про подання доказів про розмір витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає, що з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_1 712,77 гривень судових витрат у вигляді судового збору.

На підставі ст. ст. 525,526, 553,554, 610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 9-13, 81, 137, 141, 200, 206, 217, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) борг у загальній сумі 68976 (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот сімдесят шість) гривень 24 (двадцять чотири) копійки, з яких: 60000 (шістдесят тисяч) гривень основного боргу та 8976 (вісім тисяч девятсот сімдесят шість ) гривень 24 (двадцять чотири копійки) процентів річних.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 356 (триста п`ятдесят шість) гривень 39 (тридцять дев`ять) копійок судових витрат у вигляді судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 356 (триста п`ятдесят шість) гривень 39 (тридцять дев`ять) копійок судових витрат у вигляді судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 08.05.2025 року.

Суддя Телешман О.В.