Справа № 730/1160/24
Провадження № 22-ц/801/824/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 рокуСправа № 730/1160/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»

на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Рішення ухвалила суддя Роздорожна А. Г.,

Рішення ухвалено без виклику сторін у м. Шаргород Вінницької області,

Дата складання повного тексту рішення 04 лютого 2025 року,

Встановив:

У вересні 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просило стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 57 421,03 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконує, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. На підтвердження позовних вимог представник позивача надав копію договору про надання споживчого кредиту, копію таблиці обчислення загальної вартості кредиту, копію паспорту споживчого кредиту, копію розрахунку заборгованості, копію правил надання коштів у позику, копію підтвердження переказу, копію договору факторингу, копію реєстру боржників, копію звіту про надання правової допомоги, копію платіжної інструкції про оплату послуг за правову допомогу, рахунок на оплату послуг за правову допомогу, договір про надання правової допомоги.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2025 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором в сумі 42 415,78 грн., з них: 16 756,44 грн. тіла кредиту, 25 659,34 грн. сума процентів за користування кредитом.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1789,42 грн. та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги та: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 57 421,03 грн., з яких сума кредиту 16 756,44 грн., сума процентів за користування кредитом 25 659,34 грн., нараховані позивачем проценти за 45 календарних днів 15 005,25 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що немає жодних сумнівів, що до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 42 415,78 грн.

Відповідно до умов договору факторингу, укладеного між позивачем та первісним кредитором, позивач набув усі права вимоги за основним зобов`язанням, включаючи як вже існуючу заборгованість, так і майбутню вимогу, яка передбачена договором. Оскільки договором факторингу прямо передбачено право позивача на отримання майбутньої вимоги, а також на нарахування відсотків у разі прострочення оплати, нарахування відсотків за 45 днів є законним та обґрунтованим. Таким чином, майбутня вимога, що була передана позивачеві разом із договором факторингу, є належним об`єктом правочину, а відсотки за її прострочення підлягають стягненню відповідно до умов договору та положень чинного законодавства України.

У період з 25 липня 2023 року по 26 травня 2024 року відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 11 158,10 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 2043,56 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 9114,54 грн. Детальний розрахунок заборгованості та оплат, здійснених відповідачем, зазначений в картці обліку договору (розрахунок заборгованості), що є невід`ємним додатком до цієї позовної заяви.

Позивачем нараховано проценти за 45 календарних днів (27 травня 2024 року 10 липня 2024 року) в межах строку договору відповідно до наступного: 16 756,44 грн. * 1,99% = 333,45 грн.*45 календарних днів = 15 005,25 грн. В даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.

Отже, судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам (жодної оцінки), а саме тому, що в даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. При цьому чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного, товариство вважає, що наданий розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості.

Також, позивач вважає документально доведеними понесені витрати на правову допомогу, а тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні. Крім того, позивачем понесено витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8000.00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу позивача не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії договору № 6899146 про надання споживчого кредиту від 25 липня 2023 року, ТОВ «Авентус Україна» (товариство) та ОСОБА_1 (споживач), уклали договір про те, що товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (пункт 1.2 договору). Сума кредиту (загальний розмір) складає 18 800,00 грн., тип кредиту кредит (пункт 1.3 договору). Строк кредиту 352 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день, знижена процентна ставка становить 0,01 % (пункти 1.4, 1.5, 1.5.1, 1.5.2. договору). Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту (пункт 2.1 договору) (а. с. 14-18).

Згідно з копією таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, сума кредиту за договором становить 18 800,00 грн., проценти за користуванням кредитом становлять 130 792,35 грн., загальна вартість кредиту становить 149 592,35 грн. (а. с. 19).

Згідно з копією паспорта споживчого кредиту, відповідач ознайомлений з інформацією про умови кредитування та вартість кредиту 25 липня 2023 року (а. с. 61-62).

Як видно з картки обліку договору (розрахунок заборгованості), який був наданий позивачем, станом на 26 травня 2024 року, загальна заборгованість за наданим кредитом становить 42 415,78 грн. (а. с. 22-29).

Відповідно до повідомлення ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» від 12 червня 2024 року, 25 липня 2023 року було успішно перераховано кошти на платіжну карту № НОМЕР_1 на суму 18 800,00 грн. (а. с. 30-32).

Представником позивача також було надано Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом № 205-ОД директора ТОВ «Авентус Україна» від 10 лютого 2022 року, у редакції, яка діяла на момент укладання договору із ОСОБА_1 (а. с. 33-42).

Згідно з копією договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт), фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань, за якою настав або виникає в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а. с. 43-48, 107-117). На виконання вимог договору ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатило на користь ТОВ «Авентус Україна» грошові кошти, що підтверджується платіжними інструкціями (а. с. 49 на звороті 50, 104-106).

Згідно з копією реєстру боржників (витяг) до договору факторингу №25.05/24-Ф від 27 травня 2024 року, сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 6899146 становить 42 415,78 грн., з них: 16 756,44 грн. залишок за основним зобов`язанням та 25 659,34 грн. залишок за відсотками (а. с. 49).

До матеріалів позову представник позивача надав копію статуту ТОВ «ФК «Фінтраст України» у новій редакції, затвердженій рішенням № 5 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст України» від 01 листопада 2023 року (а. с. 27-33).

Згідно з інформацією, наданою суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в установі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 відкрито платіжну карту за № НОМЕР_2 , на яку 25 липня 2023 року було зараховано кошти у сумі 18 800,00 грн. (а. с. 101).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що в позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача не лише суму заборгованості по тілу кредиту та відсотки нараховані первісним кредитором, а й позивачем. В матеріалах справи відсутні докази заборгованості відповідача по відсотках, що нараховані позивачем після 27 травня 2024 року, що унеможливлює встановити обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Щодо витрат на правничу допомогу суд першої інстанції зазначив, що відображена інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. З огляду на поширеність та нескладність вирішення цього спору в судовому порядку, сталість законодавства, яке підлягає застосуванню при розгляді справ такої категорії, враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 5000,00 грн. Стягнення витрат на правничу допомогу у вказаній сумі суд вважає цілком співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі.

Договір є укладеним та виконаним первісним кредитором, проте відповідач ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконав, у зв`язку з чим на момент відступлення права вимоги утворилась заборгованість у розмірі 42 415,78 грн., з них: 16 756,44 грн. тіла кредиту, 25 659,34 грн. сума процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 22-29).

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не погоджується з відмовою у стягненні нарахованих позивачем процентів за 45 календарних днів (27 травня 2024 року 10 липня 2024 року) в межах строку кредитного договору у сумі 15 005,25 грн., та з визначеного судом першої інстанції розміру витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню на користь позивача.

У постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 331/7975/13-ц визначено: «чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі. Крім того, відповідач не спростував факт отримання кредиту, тим більше здійснював його часткове погашення, під час розгляду справи не був згоден із заявленим банком розміром заборгованості, проте свого розрахунку не надав».

У постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15 зроблено висновок про те, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

У постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 331/7975/13-ц від 23 березня 2020 року визначено, що: «чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі»; у випадку, якщо суд вважає розрахунок заборгованості таким, що не відповідає тим відносинам, які склалися між сторонами та на підставі нього не можна визначити реальну суму заборгованості, то суд повинен здійснити свій власний обрахунок заборгованості, а не відмовити в задоволенні позову через недоведеність позовних вимог.

На зазначене, суд першої інстанції уваги не звернув, не врахував зазначений позивачем у позовній заяві розрахунок заборгованості, а саме: проценти за 45 календарних днів (27 травня 2024 року 10 липня 2024 року) в межах строку договору відповідно у розмірі 15 005,25 грн. (16756,44 грн. * 1,99% = 333,45 грн.*45 календарних днів).

При цьому, кредитний договір № 6899146 укладений 25 липня 2023 року, строк кредиту 352 дні (п. 1.4. договору), стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору (п. 1.5.1. договору). Відступлення права вимоги договором факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року не зупиняє нарахування відсотків за діючим кредитним договором.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, щодо неправомірності відмови у стягненні нарахованих позивачем процентів за 45 календарних днів (27 травня 2024 року 10 липня 2024 року) в межах строку кредитного договору у сумі 15 005,25 грн., знайшли підтвердження у ході апеляційного розгляду, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині відмови у стягненні процентів за 45 календарних днів (27 травня 2024 року 10 липня 2024 року), з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у стягненні документально доведених понесених витрат на правову допомогу позивача, апеляційний суд вважає неспроможними у зв`язку з наступним.

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу (правову) допомогу представник позивача надав суду копію договору № 17/07-2024 про надання правової допомоги від 17 липня 2024 року, копію рахунку на оплату замовлення № 4211/14/08 від 14 серпня 2024 року на суму 10000,00 грн. (а. с. 51-52, 53).

У пункті 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

На переконання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що відображена інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

А тому, з огляду на поширеність та нескладність вирішення цього спору в судовому порядку, сталість законодавства, яке підлягає застосуванню при розгляді справ такої категорії, враховуючи часткове задоволення позову, суд правомірно зменшив розмір вказаних витрат до 5000,00 грн.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням збільшення розміру задоволених позовних вимог, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, підлягає збільшенню з 1789,42 грн до 2422,40 грн.

При поданні апеляційної скарги позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатило судовий збір у сумі 3633,60 грн., згідно платіжних інструкцій № 6562 від 21 лютого 2025 року (а. с. 179) та № 6634 від 10 березня 2025 року (а. с. 189).

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні нарахованих позивачем процентів у сумі 15 005,25 грн., що складає 26,1% позовних вимог, то на користь позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 948,36 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надало копію договору про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року укладеного між позивачем та адвокатом Крюковою М. В. (а. с. 168-169); звіт про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, згідно якого позивач отримав від адвоката правову допомогу: правова експертиза документів та складання апеляційної скарги у справі за кредитним договором з ОСОБА_1 , подання до суду апеляційної скарги тривалістю 4 год, вартістю 8000,00 грн. (а. с. 127); платіжна інструкція № 4282 від 28 лютого 2025 року про сплату позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокату Крюковій М. В. коштів у розмірі 8000,00 грн. (а. с. 178).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію пропорційності, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити частково.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2025 року в частині відмови у стягненні нарахованих позивачем процентів за 45 календарних днів у розмірі 15 005,25 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким таку позовну вимогу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за нарахованими позивачем процентами за 45 календарних днів у розмірі 15 005,25 грн.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2025 року в частині стягнення судових витрат змінити, збільшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви з 1789,42 грн. до 2422,40 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судовий збір за подання апеляційної скарги розмірі 948,36 грн. та 3000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин