Справа № 464/7606/24 Провадження № 2/450/913/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Качмар М.З.

за участю представника відповідача адвоката Гриневича М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пустомити цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», в інтересах якого діє представник Котницький Іван Олексійович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №607/32-084 від 18.03.2008 року в розмірі 749 619,51 грн., з яких 546 806,37 грн. - сума заборгованості за кредитом; 202 813,14 грн. сума заборгованості за відсотками; а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 18.03.2008 року Акціонерно комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту №607/32-084. Згідно рішення №5/2019 AT «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариства «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. 12.08.2022 прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. Відповідно до умов кредитного договору позичальник надає кредитору у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, цільового характеру використання грошових коштів у сумі 98740 дол. США. Оскільки, відповідач зобов`язання за кредитними договорами не виконує, заборгованість не сплачує, позивач просить суд стягнути суму заборгованості у загальному розмірі 749 619,51 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи судом, почини своєї неявки суду не повідомив.

Позиція відповідача: представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив суду, що позивачем не виконано обов`язку доказування, а саме не підтверджено того факту, належними та допустимими доказами, що позивач є остаточним бенефенціаром, як позикодавець за кредитним договором №607/32-084 від 18.03.2024. Крім того, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.12.2013 у справі № 1316/4668/12, яке набрало законної сили 12.02.2014, в рахунок погашення заборгованості по договору №607/32-084 в розмірі 407 422, 84 грн., звернуто стягнення на заставлене майно, згідно іпотечного договору від 18.03.2008 року за реєстровим № 1141, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Тобто, право вимоги позикодавця на дострокове стягнення заборгованості за договором №607/32-084 було реалізоване про що свідчить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.12.2013 у справі № 1316/4668/12. Тому, на думку представника відповідача, заявлені позовні вимоги є безпідставними. Крім того, представник відповідача зазначив, що якщо суд дійде висновку про підставність заявлених позовних вимог, то позивачем пропущено строк позовної давності про, що заявив усно заяву про застосування позовної давності щодо заявлених позовних вимог. Представник відповідача вказує, що платіж та платежі по відсотках не були волевиявленням ОСОБА_1 та не вносились нею особисто в рахунок погашення заборгованості за кредитом, а були списані банком автоматично з рахунку відповідачки, що свідчить про те, що вони не були здійснені за волевиявленням позичальника ОСОБА_1 , як і платіж від 19 грудня 2019 року. Не може вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, зокрема, списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього. Просив у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 17.09.2024 відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру; 17.09.2024 запит щодо доступу до персональних даних; 07.10.2024 відповідь на запит; 07.10.2024 ухвала суду про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.12.2013, яке набрало законної сили 12.02.2014 у справі № 1316/4668/12 встановлено такі обставини, що згідно ч. 2 ст. 82 ЦК України не потребують доказуванню. 18.03.2008 Акціонерно комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір кредиту №607/32-084. Відповідно до умов кредитного договору позичальник надав кредитору у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, цільового характеру використання грошові кошти у сумі 98 740 дол. США.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище договором між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір за реєстровим № 1141 згідно умов якого, відповідачі, іпотекодавці, передала в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк», іпотекодержателю, у якості забезпечення виконання основного зобов`язання такі об`єкти нерухомості: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., земельну ділянку площею 0,2715 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:010:0066, розташовану в м.Пустомити Львівської області, земельну ділянку площею 0,1000 га призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер :01:010:0065, розташовану в м. Пустомити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.12.2013 у справі № 1316/4668/12, яке набрало законної сили 12.02.2014, в рахунок погашення заборгованості по договору №607/32-084 в розмірі 407422, 84 грн., звернуто стягнення на заставлене майно, згідно іпотечного договору від 18.03.2008 за реєстровим № 1141, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., земельну ділянку площею 0,2715 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:010:0066, розташовану в м. Пустомити Львівської області та земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :01:010:0065, розташовану в м. Пустомити Львівської області, шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

Згідно з Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.12.2013 у справі № 1316/4668/12, яке набрало законної сили 12.02.2014 заборгованості по договору №607/32-084 в розмірі на час ухвалення рішення становила 407422, 84 грн.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, банк посилався на те, що позичальник не виконує належним чином зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 407422, 84 грн.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Звернувшись у 2013 році із позовом про звернення стягнення на предмет застави, банк змінив строк виконання зобов`язання. Судовим рішенням встановлена сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором у розмірі 407422, 84 грн.

Представник відповідача заявив клопотання про застосування позовної давності.

Права на звернення до суду за захистом, закріплене статтею 4 ЦПК України, кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою.

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до боржника.

Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц та від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17.

Верховний Суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Указаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження № 61-3872св18).

Застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

У кредитному договорі сторони передбачили остаточну дату повернення кредиту березень 2033.

У 2012 році банк скористався своїм правом на дострокове погашення кредитної заборгованості та змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, за результатом розгляду якого рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.12.2013 в рахунок погашення заборгованості за кредитно заставним договором звернуто стягнення на предмет застави.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду у листопаді 2024 року.

Окрім зазначеного, суд враховує таке.

06.08.2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін №1 до Договору кредиту №607/32-084 від 18.03.2008 року. Станом 06.08.2014 року заборгованість по кредиту банк розрахував 766 904, 29 грн.

Останній платіж в рахунок погашення кредиту ОСОБА_1 вносила 19 грудня 2019 року, але до суду з даним позовом АТ «Сенс Банк» звернувся лише 05 листопада 2024 року.

При цьому, суд не надає віри поясненням представника відповідача в частині того, що платежі за погашення відсотків не були волевиявленням ОСОБА_1 та не вносились нею особисто в рахунок погашення заборгованості за кредитом, а були списані банком автоматично з рахунку відповідачки. Оскільки, при встановлені цих обставин підлягають застосуванню теорія «негативного доказу» та теорія «вірогідності доказів». Так, відповідач та її представник мали можливість надати суду докази відсутності волевиявлення на виконання зобов`язань за Договору кредиту №607/32-084 від 18.03.2008 року з урахуванням додатку про внесення змін №1 -19.12.2019.

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникнуло на основі договору.

З матеріалів справи вбачається, що умовами договору кредиту № 607/32-084 від 18.03.2008 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , визначений кінцевий термін повернення заборгованості по кредиту березень 2033 року.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

На підставі наведеного суд прийшов до висновку про підставність позову.

Проте, зважаючи на те, що на підставі пункту 4.4 кредитного договору строк користування ОСОБА_1 кредитом сплив (припинився) достроково, останній платіж за тілом кредиту було здійснено нею 19.12.2019 року, тому позовні вимоги банку заявлені до позичальника поза межами строку позовної давності (три роки) з моменту переривання строку позовної давності 19.12.2019 року.

У той же час, із позовом про стягнення коштів з ОСОБА_1 позивач звернувся 05.11.2024.

Відповідно до ч. 3ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки позовна давність до основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом спливла, тому позовна давність спливла і до додаткових вимог про стягнення заборгованості за відсоткам за користування кредитом і у задоволенні позовних вимог про стягнення вказаної заборгованості суд також відмовляє.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року за № 444/9519/12, яка є обов`язковою для виконання судами України.

Виходячи з наведених обставин та відповідно до вищенаведених норм права, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку із спливом позовної давності звернення до суду.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 259, 265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», , 03150, м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 17.04.2025

Суддя Д.А. Кукса