Справа № 350/1327/24
Провадження № 22-ц/4808/488/25
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Баркова В.М., Василишин Л.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю особи, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 та її представника адвоката Михайлюка Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Пуликом М.В. 30 січня 2025 року в селищі Рожнятів Івано-Франківської області, повний текст якого складено 04 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 31 липня 2008 року перебуває у шлюбі з відповідачкою. У шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сумісне життя з відповідачкою не склалося та ним подано позов про розірвання шлюбу, який на час подання цієї позовної заяви розглядається Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області.

У період перебування у шлюбі отримали план для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд, а в 2013 році закінчили будівництво житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Просив провести поділ майна, визнавши за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 (а.с.1-2).

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У вересні 2024 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2024 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дочку ОСОБА_3 залишено проживати з нею.

Нею 14 жовтня 2008 року на підставі рішення Креховицької сільської ради в порядку реалізації права на приватизацію майна отримано в одноособову індивідуальну приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0175, площею 0,15 га по АДРЕСА_1 .

В період спільного проживання з відповідачем за зустрічним позовом на зазначеній земельній ділянці зведено будинок, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, де на час подання позову проживає вона з дочкою.

Серед підстав відступу від рівності часток подружжя при поділі майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, є наявність на утриманні (проживанні) в одного з подружжя неповнолітніх дітей.

Зазначила, що являється інвалідом третьої групи.

Також зазначила, що село Креховичі має статус гірського населеного пункту, що зумовлює додаткові витрати на проживання та утримання сім`ї. Нею в цілому здійснюється утримання спірного будинковолодіння, вона сплачує кошти за комунальні послуги.

Вважає, що факт проживання дитини з нею та значні витрати на утримання та розвиток неповнолітньої дитини, що перевищують розмір аліментів, а також самостійне утримання спільного будинку слугують підставою для відступлення від презумпції рівності часток подружжя при вирішенні даного спору.

Не погоджується із твердженням позивача за первісним позовом про те, що вони разом отримали план для будівництва спірного житлового будинку. Земельні ділянка з кадастровим номером :01:001:0175, площею 0,15 га по АДРЕСА_1 належить їй згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №672083, виданого 15 січня 2010 року в межах норм безоплатної приватизації, являється її особистою приватною власністю та не підлягає поділу.

Просила здійснити поділ спільного майна подружжя, визначивши їй 60%, тобто 3/5 частки, а ОСОБА_2 40% (2/5 частки) житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 174,7 кв.м, житловою площею 97,4 кв.м, з підвалом і мансардою та складовими частинами споруди. У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 60%, тобто 3/5 частки спірного будинковолодіння (згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 ) від 05.10.2013 року) (а.с.20-24).

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2024 року зустрічну позовну об`єднано з первісним позовом (а.с.47).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Рожнятівького районного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 .

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 (а.с.97-101).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні її клопотання про залучення в якості третьої особи служби у справах дітей Брошнів-Осадської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, чим порушив права неповнолітньої дитини.

Оскільки предметом позову в даній справі є поділ майна і в ньому проживає та зареєстрована неповнолітня дитина, з метою дотримання та забезпечення інтересів дитини, недопущення звуження чи позбавлення її прав, в тому числі майнових та немайнових, враховуючи визначений законом обов`язок дотримання та забезпечення дотримання таких прав батьками (сторонами) була необхідність у залученні в даній справі третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_1 Служби у справах дітей, про що вона заявляла відповідне клопотання. Однак суд без обґрунтування відмовив у його задоволенні.

Також суд не надав належної оцінки факту приватизації нею земельної ділянки при її врахуванні у частці спільної власності. Так, відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №910/18560/16, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування, у випадку, якщо така земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, суд в оскаржуваному рішенні жодним чином не приділив уваги доказам, що подані позивачем, а саме: копії архівного витягу від 23.09.2024 року №Г-117/01-01; рішенню Креховецької сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області №72/01-1 від 14.10.2008 року; довідці Креховецької сільської ради №81 від 03.02.2009 року; технічному паспорту на спірний будинок; інвентаризаційній справі №20/09/24 та іншим, які підтверджують, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне будинковолодіння, набута нею в порядку приватизації та не може бути і не являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки зазначене майно є індивідуально визначеним майном та не підлягає поділу.

Також суд не надав належної оцінки поданим нею доказам у їх сукупності, зокрема, довідці про відвідування дитиною гуртків та додаткових занять від 05.09.2024 року, консультативному висновку дерматолога від 06.09.2024 року, квитанціям про оплату за комунальні послуги та іншим, які підтверджують, що нею витрачаються кошти на утримання дитини та будинку, які проводяться виключно за її власні кошти. А відповідно до довідки про її заробітну плату, вона отримала, для прикладу, за січень 2025 року 10488,86 грн, а з відрахуванням податків 7971,54 грн. Такий розмір заробітної плати обґрунтовано доводить брак коштів для проживання двох осіб, а також для нормального та фізичного розвитку дитини, яка також потребує додаткового лікування. Крім того, присудженні судом аліменти і в мінімальному розмірі.

Наголошує на тому, що вона являється інвалідом третьої групи і їй протипоказана важка праця та робота в шкідливих умовах.

Тому вважає, що нею доведені підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частин 1 та 3 статті 70 Сімейного кодексу України, що дає підстав в сукупності для відступу рівності в розподілі часток у будинковолодіння по АДРЕСА_1 із 1/2 на 2/5, тобто 40% часток спільного майна подружжя та справедливого зменшення із 1/2 до 2/5 для ОСОБА_2 та 2/3 для неї ( ОСОБА_1 ), враховуючи інтереси неповнолітньої дитини.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове у відповідній частині, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом (а.с.108-115).

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

У судове засідання не з`явився позивач ОСОБА_2 , про причини неявки суд не сповістив, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності позивача.

Вислухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Михайлюка Н.М., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2008 року до 26 серпня 2024 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 26.07.2024 року та рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2024 року про розірвання шлюбу (а.с.7, 91).

Згідно витягу про зареєстрований у житловому приміщенні/будинку осіб №264 від 26.07.2024 року Брошнів-Осадської селищної ради, по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 (з 05.06.2018 року), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 05.06.2018 року), ОСОБА_1 (з 04.06.2018 року) (а.с.6).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 388451385 від 26.07.2024 року про реєстрацію права власності, 05.10.2013 року за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , виданого 05.10.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Рожнятівського районного управління юстиції Витвицькою Т.І., зареєстровано право власності на домоволодіння (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 48), що розташоване в АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок (А), загальною площею 174,7 кв.м., житловою - 97,4 кв.м. з підвалом і мансардою, господарська споруда, криниця (1), які розташовані на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0175, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площа: 0,15 га (а.с.8).

В матеріалах справи наявний технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовлений на замовлення ОСОБА_1 20.09.2024 року (а.с.74-77).

Рішенням Креховицької сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області п`ятого демократичного скликання від 14 жовтня 2008 року (шістнадцята сесія) №72/01-1 передано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (а.с.73).

Згідно довідки виконкому Креховицької сільської ради №12 від 22.07.2009 року, ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно рішення сесії сільської ради від 14 жовтня 2008 року, якою користувався її померлий батько ОСОБА_4 згідно рішення сесії сільської ради від 24.12.1993 року (а.с.70).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №672083 від 20 січня 2010 року, ОСОБА_1 на підставі рішення сесії Креховицької сільської ради ХVІ сесії п`ятого демократичного скликання від 14 жовтня 2008 року є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:001:0175, що розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.28-29).

Застосовані норми права

Згідно з частинами 1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

За ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Крім того, суд зауважує, що майно являється спільною сумісною власністю подружжя, незалежно від того, на кого воно зареєстровано.

Зазначені норми закону передбачають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця матеріально-правова презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок Великою Палатою Верховного Суду викладений у постанові від 21.11.2018 року у справі №372/504/17.

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

За статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

З наданих відповідачкою доказів, а також згідно наданих сторонами в судовому засіданні пояснень безспірно встановлено, що за час спільного проживання у шлюбі сторонами було збудовано об`єкт нерухомого майна - будинок з господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 . Право спільної сумісної власності на будинок з господарськими спорудами не оспорюється сторонами.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їхньою спільною сумісною власністю.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Відповідачка не подала жодних доказів на підтвердження обставин, визначених положеннями частини 2 та 3 статті 70 СК України, які б давали право суду відступити від рівності часток подружжя при поділі спільного сумісного майна.

Так, відповідачка, заявляючи зустрічний позов, обмежилася лише тими доказами, які свідчать про факт стягнення аліментів на її корить у частці від заробітку батька дитини (1/4) на утримання однієї неповнолітньої дитини, проживання разом з нею дитини, відвідування гуртків, навчання дитини у школі тощо, але не представила доказів про розмір аліментів, які нараховуються щомісячно у грошовому вигляді на утримання дитини, чи дотримується платник дисципліни у їх сплаті і не обґрунтувала чому розмір аліментів недостатній для утримання дитини і наскільки не вистачає і чим порушуються інтереси неповнолітньої дитини.

Доводи апелянта про те, що суд не залучив орган опіки і піклування до розгляду справи не заслуговують на увагу, бо дитина не має частки у майні, яке підлягає поділу, і не ставиться питання про визнання за дитиною права на частку у майні, тому така категорія спорів судами розглядається без участі органу опіки та піклування, навіть якщо у житлі проживають неповнолітні діти.

Крім того не впливає на вирішення питання про відступ від рівності часток подружжя у спільному сумісному майні інвалідність 3 групи, визначена відповідачці, , оскільки це не є обставиною, що має істотне значення в розумінні частини 2 статті 70 СК України.

Судом вірно установлено, що спірне майно збудоване в період зареєстрованого шлюбу, за кошти, які використані в інтересах та для потреб сім`ї на придбання житла, а тому воно підлягає поділу між сторонами в рівних частинах.

Вимоги про поділ земельної ділянки як окремого об`єкта майна сторонами взагалі не ставилося, тому підстави її набуття і питання чи вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи об`єктом особистої власності одного із подружжя (відповідачки ОСОБА_1 ) виходить за межі предмету спору і не впливає на розмір часток у спільному сумісному майні подружжя.

Встановивши, що на спірне майно поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов вірного висновку про його поділ між сторонами відповідно до заявлених вимог та положень статей 60, 70-71 СК України, тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рожнятівького районного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2025 року - беззмін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді: І.О. Максюта

В.М. Барков

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 02 травня 2025 року.