Дата документу 07.05.2025
Справа № 334/3675/24
Провадження № 2/334/146/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Коломаренко К.А., за участі секретаря судового засідання Цілінко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу

за позовом Головного управління Національної поліції у Запорізькій області

до відповідача: ОСОБА_1

про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

за участі: представника позивача Кравченко О.М. (діє в порядку самопредставництва), відповідача ОСОБА_1 (особисто), представника відповідача адвоката Воронцова І.О. (діє на підставі Ордеру серії АР №1206105 від 05.11.2024 р.),

ВСТАНОВИВ:

03 травня 2024 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшла вказана позовна заява Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, подана за підписом представника Коваленко Ірини Миколаївни (в порядку самопредставництва) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 246 391,60 гривень та судові витрати у загальному розмірі 9 315,46 гривень.

Ухвалою Ленінського районного суду від 16 листопада 2022 у справі №334/4381/22 на підстав розгляду обвинувального акту у кримінальному v провадженні у відношенні ОСОБА_1 , внесеному до ЄРДР за №0000068 від 18.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 статті 286 КК України, встановлено наступні обставини: 18.04.2022 приблизно о 8:00 годині, в світлу пору доби, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи службовим автомобілем Toyota Prius державний номерний знак НОМЕР_1 (на синьому фоні), здійснив рух по проїзній частині вулиця Бородінська у м. Запоріжжя з боку вулиці Маршала Чуйкова в напрямку вулиці Половецької. В якості пасажирів в салоні автомобіля перебували: начальник відділення тактико-спеціальної підготовки БОП ГУНП в Запорізькій області майор поліції Книш К.М. та інспектор взводу №2 роти №2 БПОП ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції Бурлін Г.Ю., поліцейський водій взводу № 2 роти 32 БПОП ГУНП в Запорозькій області старший сержант поліції Сердобінцев О. А. В цей же час, під час, в попутному напрямку з автомобілем Toyota Prius державний номерний знак НОМЕР_1 (на синьому фоні), попереду нього рухалися три автомобілі: першим рухався легковий автомобіль червоного кольору, з ввімкненим покажчиком лівого повороту, який наближаючись до прилеглої території зліва (заїзд до СТО), зупинився з метою надання переваги в русі зустрічним транспортним засобам; другим рухався легковий автомобіль синього кольору, який почав знижувати швидкість руху та зупинився за легковим автомобілем червоного кольору; третім рухався легковий автомобіль білого кольору, який також почав знижувати швидкість за легковими автомобілями червоного та синього кольору.

В цей же час, у зустрічному вказаним транспортним засобам напрямку рухався автомобіль «Кобальт АРК-18-01 NZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , від керуванням водія ОСОБА_2 .

Під час руху, в районі будинку 89 по вулиці Бородінській водій автомобіля «Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_1 (на синьому фоні) ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити автомобілі, які рухалися в попутному з ним напрямку попереду та момент початку зниження ними швидкості руху, та маючи при цьому технічну можливість уникнути зіткнення з ними, діючи із злочинною недбалістю, відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив та лише безпосередньо перед зіткненням застосував гальмування та небезпечний та невиправданий дорожньою обстановкою маневр відвороту вліво.

Своїми діями водій ОСОБА_1 , відповідно до висновку комплексної судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» та фототехнічної експертизи за експертною спеціальністю 6.1 «Дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення» від 27 травня 2022 року №KCE-19/108-22/3836, порушив вимоги п.п. 10.1, 12.3. чинних на момент ДТП Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

?п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

?п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 10.1, 12.3. Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, перебуває в причинному зв`язку з подією ДТП.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Prius», реєстраційний номер державний номерний знак НОМЕР_1 (на синьому фоні) виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв лобове зіткнення з автомобілем «Кобальт АРК-18-01 NZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному йому напрямку.

Ухвалою Ленінського районного суду від 16 листопада 2022 у справі №334/4381/22 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження закрито у зв`язку із примиренням винного з потерпілим на підставі статті 46 КК України.

Відповідно до наказу ГУНП в Запорізькій області від 31.05.2021 № 901 «Пpo закріплення працівників за службовими транспортними засобами» поліцейський водій БПОП ГУНП в Запорізькій області капрал поліції ОСОБА_3 закріплений за службовим автомобілем марки Toyota Prius реєстраційний номер НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_3 , 2013 ріку випуску, штатна група АП, інв. №101510874, який закріплений за БПОП ГУНП в Запорізькій області.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 власником Toyota Prius реєстраційний номер 082337 Кузов № НОМЕР_5 , 2013 ріку випуску є ГУНП в Запорізькій області.

Відповідно до наказу ГУНП в Запорізькій області від 21.04.2022 №323 та від 13.05.2022 №369 за фактом ДТП за участю поліцейських БПОП ГУНП в Запорізькій області проведено службове розслідування, за наслідками якого за порушення вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 2 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII та п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок чого службовий автомобіль пошкоджено, поліцейські БПОП ГУНП отримали тілесні ушкодження, поліцейського-водія взводу №2 роти №3 БПОП ГУНП в Запорізькій області сержанта поліції ОСОБА_1 попередити про неповну службову відповідність.

Відповідно до абзацу 10 частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна у випадках, встановлених законом. Крім того, частиною 3 статті у Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках застави державного та комунального майна, внесення державними науковими (науково-дослідними, науково-технологічними, науково-технічними, науково-практичними) установами та державними університетами, академіями, інститутами майнових прав інтелектуальної власності як внеску до статутного капіталу господарських товариств, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

29.11.2022 ГУНП в Запорізькій області з ТОВ «Южтрансінвест» укладено договір про надання послуг з незалежної оцінки збитків (завданої матеріальної шкоди) об`єкта: транспортного засобу Toyota Prius реєстраційний номер 082337 VIN НОМЕР_3 , 2013 ріку випуску, колір білий.

12.12.2022 ТОВ «Южтрансінвест» надано звіт № 20119 про проведення незалежної оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, відповідно до якого вартість збитку завданого власнику КТ3 Toyota Prius реєстраційний номер 082337 становить 241 591, 60 грн. Крім того, вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ, дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, в разі якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість КТ3 на момент ушкодження.

З вини ОСОБА_1 , ГУНП в Запорізькій області завдано матеріальну шкоду на загальну суму 246391, 60грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути судові витрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 травня 2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коломаренко К.А.

Ухвалою суду від 07 травня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті спору.

Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

На підставі Закону України № 4273-IX від 26.02.2025 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», який набрав чинності 25.04.2025 року, відбулася зміна найменування Ленінського районного суду міста Запоріжжя на Дніпровський районний суд міста Запоріжжя

В ході судового розгляду від представника відповідача адвоката Воронцова І.О. надійшло клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання обґрунтоване тим, що на момент виникнення спірних правовідносин сержант поліції Білий Нікіта Русланович перебував на посаді поліцейського-водія взводу № 2 роти № 3 БПОП ГУНП у Запорізькій області, що відноситься до публічної служби, і завдав шкоду державі в особі Головного управління Національної поліції в Запорізькій області шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків, у зв`язку з чим спір між сторонами віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі N 818/1688/16 (провадження N 11-892апп18). Пунктами 1, 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Пунктами 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. За таких обставин вважають, що неможливо вирішення даного спору у порядку цивільного судочинства, адже спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і такий спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

В судовому засіданні відповідач та його представник (кожен окремо) вимоги клопотання про закриття провадження у справі підтримали з підстав, викладених в ньому.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, зазначаючи, що правовідносини, які склались між сторонами, є цивільними, оскільки виникли внаслідок неправомірних дій відповідача, у зв`язку з чим пошкоджене майно позивача. При цьому наявні всі три складові підстав для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, а саме неправомірні дії відповідача, спричинення матеріальної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями та спричиненою шкодою. Ці складові є підставою для цивільної відповідальності, а отже справу слід розглядати в порядку цивільного провадження.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали позовної заяви та наявні у справі документи, суд доходить наступних висновків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

У пункті 1 Розділу ІІІ Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 вересня 2017 року № 757, зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2003 року № 848 «Про впорядкування використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями» всі транспортні засоби органів поліції використовуються виключно в службових цілях, для забезпечення оперативної і господарської діяльності в межах установлених лімітів та передбачених у їх кошторисах асигнувань.

Патрульна служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення належної охорони громадського порядку, громадської безпеки та контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки. У разі необхідності здійснює регулювання дорожнього руху (підпункт 1 пункту 1 Розділу ІІІ Положення про патрульну службу Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 02 липня 2015 року № 796).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 638/14011/16-ц зазначено, що судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Це і компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, що виникають із індивідуальних, цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. Аналогічні позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20), від 16 червня 2020 року у справі № 756/3456/19 (провадження № 14-543цс19), від 26 лютого 2020 року у справі № 210/5659/18 (провадження № 14-632цс19) та інших.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц (провадження № 14-481цс18) зроблено висновок, що «спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби. З огляду на вищезазначені вимоги закону, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, в якій зазначено про відступ від раніше висловленої правової позиції у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 3 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 в аналогічних спорах».

У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18 (провадження № 11-574апп19) Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що «за наслідками розгляду справи № 818/1688/16 (постанова від 5 грудня 2018 року) Велика Палата Верховного Суду з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, відступила від висновку, викладеного, зокрема, й у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15 виходячи з таких міркувань. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір у цій справі щодо відшкодування державі в особі військової частини НОМЕР_1 шкоди, завданої ОСОБА_1 шляхом втрати майна під час здійснення ним повноважень, пов`язаних з проходженням військової (публічної) служби, є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів».

Подібні висновки викладені й у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 761/19799/17 (провадження № 61-40378св18), від 07 серпня 2020 року у справі № 199/160/19 (провадження № 61-7126св20), від 30 вересня 2020 року у справі № 204/2763/18 (провадження № 61-6497св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 320/8119/17 (провадження № 61-2135св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 756/12568/18 (провадження № 61-3646св20), від 25 листопада 2020 року у справі № 202/124/19 (провадження № 61-7056св20), від 27 травня 2021 року у справі № 203/3782/19 (провадження № 61-16996св20), від 21 лютого 2022 року у справі 932/14855/19 (провадження № 61-17804св21), від 26 квітня 2022 року справі № 185/8266/20-ц (провадження № 61-20229св21), від 07 березня 2023 року у справі № 761/1366/20 (провадження № 61-19024св21), від 28 вересня 2023 року у справі № 182/3615/22 (провадження № 61-7241св23).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 932/14855/19 вказано, що «постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що спір з приводу відшкодування органу державної влади шкоди, завданої відповідачем шляхом пошкодження службового автомобіля під час здійснення патрулювання, тобто під час виконання службових обов`язків (несення публічної служби), є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів. Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема в постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 202/124/19 (провадження № 61-7056св20), від 09 грудня 2020 року у справі № 204/824/18 (провадження № 61-3383св19), від 14 грудня 2020 року у справі № 750/13126/19 (провадження № 61-10483св20), від 25 січня 2021 року у справі № 727/7203/18 (провадження № 61-7722св19), від 18 серпня 2021 року у справі № 205/4241/18 (провадження № 61-308св20), в яких спірні правовідносини були аналогічними (Департамент патрульної поліції пред`явив позови до працівників патрульної служби (поліції) про відшкодування завданої ними шкоди, спричиненої пошкодженням службового транспортного засобу під час ДТП) і суди попередніх інстанцій або ж сам Верховний Суд вказали на необхідність вирішення таких справ у порядку адміністративного судочинства. Посилання заявника на висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 203/3237/16 (провадження № 61-10121св19), згідно з яким співробітник поліції, який керує службовим транспортним засобом і вчиняє ДТП, навіть під час виконання ним його службових обов`язків, вчиняє цивільний делікт не під час здійснення адміністративно-владних повноважень, а допускаючи порушення принципу генерального делікту, тобто загальної заборони пошкодження та знищення майна будь-якої особи, не можуть свідчити про недотримання судами попередніх інстанцій правил предметної юрисдикції, оскільки у справі № 203/3237/16 вирішувалося питання про відшкодування шкоди, завданої потерпілій особі внаслідок ДТП, а в цій справі органом державної влади заявлені вимоги про відшкодування шкоди до свого працівника - поліцейського, який проходить службу в органах поліції».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року у справі № 710/528/21 вказано, що «збитки, про стягнення яких просить позивач, виникли внаслідок визнання постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 580/4158/19 протиправною бездіяльності Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (позивача у справі, що є предметом апеляційного розгляду) та одночасно і Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (відповідача у справі, що є предметом апеляційного розгляду) при розгляді скарги громадянина від 24 липня 2019 року. За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги, що висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 818/1688/16 стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, оскільки обставини притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності та те, що він не є матеріально відповідальною особою, підлягають врахуванню судом при вирішенні питання міри відповідальності відповідача за шкоду, що завдана при проходженні публічної служби, а також визначенні розміру шкоди, та не свідчать про неподібність правовідносин. Тому суди зробили правильний висновок, що ця справа про відшкодування майнової шкоди, завданих особою, що проходила публічну службу (державна служба) за позовом суб`єкта владних повноважень має розглядатися у порядку адміністративного судочинства».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 391/832/23 постанова від 05 березня 2025 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У справі, що розглядається, ГУНП у Запорізькій області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої відповідачем шляхом пошкодження службового автомобіля під час повернення до місця дислокації підрозділу для здачі зміни після чергування, тобто під час виконання службових обов`язків (несення публічної служби).

Тому суд вважає, що цей спір є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, у зв`язку з чим слід закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

При цьому суд вважає, що обставини притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності підлягають врахуванню судом при вирішенні питання відповідальності відповідача за шкоду, що завдана при проходженні публічної служби, проте не свідчить про те, що вказаний спір слід розглядати у порядку цивільного судочинства з огляду на зміст правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі.

Керуючись ст. 49, 133, 142, 255, 256, 259, 260, 352-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Воронцова Ігоря Олександровича про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі № 334/3675/24 за позовом Головного управління Національної поліції у Запорізькій області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, закрити.

Повідомити Головному управлінню Національної поліції у Запорізькіц області, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Повернути позивачу Головному управлінню Національної поліції у Запорізькій області (, вул. Дмитра Апухтіна, 29, м. Запоріжжя, Запорізька область, п.і. 69005), судовий збір сплачений в розмірі 3 695,87 (три тисячі шістсот дев`яносто п`ять гривень 87 копійок) за платіжною інструкцією №4106 від 25.04.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Коломаренко К. А.