КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/1088/14 Головуючий у І інстанції - Панченко О.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/9202/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року, постановлену за наслідками розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні у рамках цивільної справи

за позовомПублічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки,-

установив:

У квітні 2024року ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулось із заявою до Деснянського районного суду м. Києва про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2014 року у цивільній справі №754/1088/14 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №00 від 22 січня 2008 року ухвалено рішення, яким позов задоволено.

На виконання вказаного рішення суду, Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-2066 від 24 вересня 2014 року.

09 вересня 2016 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва задоволено заяву ПАТ «УкрСиббанк» про видачу дублікату виконавчого листа.

09 січня 2018 року державним виконавцем Деснянського ВДВСЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва №754/1088/14 від 20 вересня 2016 року, відносно боржника ОСОБА_1

15 листопада 2023 року на підставі договору факторингу №15/11/3/2023, укладений між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інком-Фінанс» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 січня 2008 року, укладений між АТ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_2 та договором поруки, первісний кредитор АТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Інком-Фінанс» право вимоги первісного іпотекодержателя за іпотечним договором №75509 від 22 січня 2008 року та ОСОБА_1 .

Згідно договору факторингу за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 січня 2008 року, укладений 15 листопада 2023 року між ТОВ «Інком-Фінанс» та ним, ТОВ «Брайт Інвестмент», право за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 січня 2008 року, укладений між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та договором поруки, укладеним в забезпечення виконання вказаного кредитного договору, кредитор «ТОВ «Інком-Фінанс» відступив на його користь, ТОВ «Брайт Інвестмент», право вимоги іпотеко держателя за іпотечним договором №75509 від 22 січня 2008 року.

Таким чином, воно набуло статусу нового кредитора за кредитним договором №0 від 22 січня 2008 року разом з усіма додатками до нього та додатковими договорами, що є невід`ємною частиною цього договору.

Просило суд, замінити сторону стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на нього, як його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент», у виконавчому провадженні НОМЕР_1з примусового виконання виконавчого листа №754/1088/14 від 20 вересня 2016 року відносно боржника ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 22 січня 2008 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року зазначену вище заяву задоволено.

Замінено сторону стягувача з ПАТ «УкрСиббанк», як вибулої сторони на його правонаступника, а саме: ТОВ «Брайт Інвестмент`у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа (дубліката) №754/1088/14-ц від 20 вересня 2016 року відносно боржника ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме кв. АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 22 січня 2008 року в сумі 38752 долара США 16 центів, еквівалент за курсом НБУ станом на 08 липня 2013 року - 309746, 02 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона є безпідставною та незаконною, через неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи та відповідність висновків викладених у рішенні, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що немає жодного оригіналу документів, які б підтверджували перехід права вимоги від первісного стягувача АТ «УкрСиббанк» до нового стягувача ТОВ «Інком-Фінанс», який вже потім передав своє право ТОВ «Брайт Інвестмент».

Вказує, що для вирішення судом питання, щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

У даному ж випадку, суд першої інстанції з`ясував факт відсутності договорів відступлення права вимоги від первісного стягувача АТ «УкрСиббанк» до нового стягувача ТОВ «Інком-Фінанс», але повністю проігнорував цей факт.

Просила суд, скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року та ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» залишити без задоволення.

На вказану апеляційну скаргу ТОВ «Брайт Інвестмент» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що ним було надано докази переходу права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, а в заяві про заміну стягувача у виконавчому провадженні ним зазначено, які оригінали знаходяться у нього, а які у інших учасників та зацікавлених осіб по справі.

Також, вказує, що ним було долучено копії додаткових угод, які укладено сторонами правочину, щодо виправлення описок допущених в додатках до договорів факторингу.

Наголошує, що обставини відступлення прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 січня 2008 року та іпотечним договором №75509 від 22 січня 2008 року на його, ТОВ «Брайт Інвестмент», користь вже досліджувались судом при постановленні ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року по справі №754/1088/14, де також було встановлено підстави набуття прав вимоги ним, ТОВ «Брайт Інвестмент», як новим кредитором за вказаними зобов`язаннями.

Наголошує, що жодних доказів, які б свідчили про спростування презумпції правомірності правочинів, за яким воно набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором іпотеки, апелянтом ОСОБА_1 подано не було.

Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка з`явилась в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2014 року у цивільній справі №754/1088/14-п позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 22 січня 2008 року було задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 22 січня 2008 року в сумі 38752 Долари США 16 центів, еквівалент за курсом НБУ станом на 08 липня 2013 року - 309746, 02 грн. на користь ПАТ «Укрсиббанк» було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: кв. АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну продажу, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності, проведеної відповідно до законодавства.

На підставі вищевказаного рішення Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-2066 від 24 вересня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: кв. АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 22 січня 2008 року в сумі 38752 Долари США 16 центів, еквівалент за курсом НБУ станом на 08 липня 2013 року - 309746, 02 грн. на користь ПАТ «Укрсиббанк».

09 вересня 2016 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва було задоволено заяву ПАТ «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа у справі №754/1088/14 провадження №2-2066/14 за позовом АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та поновлено строки пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 січня 2018 року на виконанні у державного виконавця Деснянського ВДВСЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває відкрите виконавче провадження:

- НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа (дубліката) № 754/1088/14-1 від 20 вересня 2016 року відносно боржника ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: кв. АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 22 січня 2008 року в сумі 38752 Долари США 16 центів, еквівалент за курсом НБУ станом на 08 липня 2013 року - 309746, 02 грн., що підтверджується інформацією про виконавче провадження отримано з Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 20 травня 2024 року в порядку Доступ сторін до виконавчого провадження.

15 листопада 2023 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інком-Фінанс» укладений договір факторингу №15/11/3/2023 за умовами якого первісний кредитор - ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Інком-Фінанс» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 січня 2008 року, укладеним з позичальником ОСОБА_2

15 листопада 2023 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інком-Фінанс» укладений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №75509, укладеним між цедентом та ОСОБА_1 відповідно до якого цеденту передано в іпотеку - квартиру АДРЕСА_1 .

15 листопада 2023 року між ТОВ «Інком-Фінанс» та ТОВ «Брайт Інвестмент» (новий кредитор) укладений договір факторингу за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 січня 2008 року, укладеним з позичальником ОСОБА_2

15 листопада 2023 року між ТОВ «Інком-Фінанс» та ТОВ «Брайт Інвестмент» (новий кредитор) укладений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 75509, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 відповідно до якого цеденту передано в іпотеку -кв. АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року заяву ТОВ «БрайтІнвестмент» про заміну сторони стягувача у виконавчих листах №2-2066/14 виданих 24 вересня 2014 року, щодо боржника ОСОБА_2 задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Корнієнка Р.О. залишено без задоволення, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду від 05 лютого 2025 року у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Корнієнко Р.О. - відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 9 ст. 129 Конституції України, обов`язковість рішень суду віднесено до основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У Рішенні Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 у справі №1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго», щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ч. 2 ст. 17, п. 8 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У ч. 4 ст. 10 ЦПК України і ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції.

Питання процесуального правонаступництва врегульовано ч. 1 ст.55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Процесуальне правонаступництво в розумінні ст. 55 ЦПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Водночас відповідно до ст. 55 ЦПК України, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного строку), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника).

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №2-230/11 (провадження №61-46230св18).

Встановивши, що первісний кредитор вибув з підстав відступлення права вимоги, а до нового кредитора перейшли усі його права за договором споживчого кредиту та за договором іпотеки, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні його правонаступником ТОВ «БрайтІнвестмент».

Доводи апеляційної скарги про те, що немає жодного оригіналу документів, які б підтверджували перехід права вимоги від первісного стягувача АТ «УкрСиббанк» до нового стягувача ТОВ «Інком-Фінанс», який вже потім передав своє право ТОВ «Брайт Інвестмент», колегія суддів оцінює критично, оскільки, як встановлено судом, згідно ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2025 року по справі №754/1088/14 (провадження №61-1059ск25) суд відзначив, що: «ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року по справі №754/1088/14-ц замінено сторону стягувача у виконавчих листах №2-2066/14 виданих 24 вересня 2014 Деснянським районним судом м. Києва з виконання судового рішення у справі №2-2066/14 за позовом ПАТ«УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки, відносно боржника ОСОБА_2 , а саме первісного стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент». Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року по справі №754/1088/14-цухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року залишено без змін. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача у виконавчих листах №2-2066/14 від 24 вересня 2014 року з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент». Саме по собі ненадання належним чином засвідченої копії договору іпотеки №75509 від 22 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 з додатками та додатковими угодами до нього, не свідчить про відсутність правових підстав для задоволення заяви про заміну стягувача. Документами, які підтверджують перехід до ТОВ «Брайт Інвестмент» права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 січня 2008 року та договором іпотеки від 22 січня 2008 року №75509, є відповідні договори факторингу та відступлення прав вимоги від 15 листопада 2023 року, відомості про визнання яких недійсними судам не надано. Апеляційний суд правильно звернув увагу, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 квітня 2014 року у цій справі стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором та в рахунок погашення цієї заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №75509, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено. Надання оцінки дійсності чи недійсності, факту укладення чи не укладення вказаного договору іпотеки виходить за межі вирішення питання про заміну стягувача у виконавчому листі.»

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що обставини відступлення прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 січня 2008 року та іпотечним договором №75509 від 22 січня 2008 року на користь ТОВ «БрайтІнвестмент» вже досліджувались судом при постановленні ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року по справі №754/1088/14, де також було встановлено підстави набуття прав вимоги ТОВ «Брайт Інвестмент», як новим кредитором за вказаними зобов`язаннями.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, підстави звільнення від доказування є обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У Постанові Верховного Суду від 18 червня 2024 року у справі №914/585/22 суд відзначив: Отже, преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було би не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі №910/4316/22, від 16.05.2023 у справі №910/17367/20, від 29.06.2021 у справі №910/11287/16.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів звертає увагу, що у разі наявності у боржника сумнівів з приводу укладення між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Інком-Фінанс» договору факторингу «15/11/3/2023 від 15листопада 2023 року та договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором №75509,посвідченим 22 січня 2008 року Прокудіною Л.Д., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим номером №108, посвідченого 15 листопада 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В., зареєстрованого в реєстрі за номером №1630, апелянт мала достатньо часу, щоб звернутись із запитом до сторін вказаних правочинів для отримання відповідної інформації та копій документів, які свідчать про відступлення прав вимоги.

Однак, ОСОБА_1 своїми правами, щодо отримання інформації та надання доказів, які б свідчили про обґрунтованість її сумнівів, щодо укладення правочинів, не скористалася, жодних доказів суду не надала.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати своїпроцесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Постанова ВС від 18 жовтня 2021 року у справі №299/3611/19 (провадження №61-9218св21).

Крім того, варто зазначити, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважаться правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином,до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочинупрямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі №759/24061/19(провадження №61-8593св21)).

Проте, ОСОБА_1 жодних доказів, які б свідчили про спростування презумпції правомірності правочинів, за якими ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло право вимоги до неї, як боржника за договором іпотеки, подано не було.

Згідно з частинами 1-4 ст. 12, частинами 1,5, 6 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цимКодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуваних не може гуртуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦІК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Крім того, оскаржувана ухвала суд першої інстанції жодним чином не порушує права апелянта, а тому колегія суддів вважає, що викладені в ухвалі суду першої інстанції висновки відповідають обставинам справи та нормам процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 01 травня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба