1Справа № 335/4198/23 4-с/335/6/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2025 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя в складі: головуючої судді Романько О.О., за участі секретаря Корсунової Г.В., скаржника (боржника) ОСОБА_1 , представника скаржника адвоката Железняк-Кранг І.В., представника стягувача адвоката Штабовенка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
ОСОБА_1 через свого представника адвоката Железняк-Кранг І.В. звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні ВП 72117938 з примусового виконання судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2023 № 335/4198/23 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що на примусовому виконанні у Запорізькому відділі державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 72117938 з примусового виконання судового наказу від 01 червня 2023 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 травня 2023 року і до дня досягнення дитиною повноліття.
Далі зазначили, що скаржник дізнався саме про примусове стягнення з нього аліментів у виконавчому провадженні, у той час, коли він сплачував кошти на утримання дитини добровільно, він звернувся до державного виконавця, задля отримання розрахунку заборгованості, надавши відомості про офіційний дохід, з якого повинні були утримуватися кошти у розмірі, визначеному згідно судового наказу, та докази добровільного відрахування коштів на утримання на картковий рахунок сину.
На підставі вказаного, скаржник просив врахувати зазначені розмір доходу та розмір добровільно сплачених сум на утримання дитини і надати йому розрахунок.
Не зважаючи на вказане, державний виконавець здійснив розрахунок, неправомірно не врахувавши добровільних платежів скаржника. Так, згідно отриманого скаржником безпідставного розрахунку державного виконавця, за період з 17 травня 2023 року по вересень 2024 року, ним нараховано заборгованість у загальному розмірі 13 963,04 грн.
Вказали, що за підрахунками скаржника, за вказаний період скаржником було сплачено кошти у розмірі 176 803,50 грн. на картковий рахунок сина, ОСОБА_3 , № НОМЕР_1 .
Отже, на переконання скаржника, вбачається, що державним виконавцем безпідставно не враховано добровільно сплачені на утримання кошти у загальному розмірі 176 803,50 грн., які було сплачено боржником на банківський рахунок сину.
Враховуючи розрахунок державного виконавця та суми, які було ним прийнято, а також з огляду на відрахування безпосередньо скаржником на картковий рахунок сину, переплата по аліментам становить 149 674,96 грн.
Натомість державним виконавцем навпаки нараховано заборгованість у загальному розмірі 13 963,04 грн., з яких відразу стягнуто з рахунків скаржника 4733,16 грн., а щодо залишку у розмірі 5696,20 грн. - направлено вимогу за місцем роботи боржника. Скаржник вдруге звернувся до державного виконавця з метою отримання довідки розрахунку. 18.11.2024 скаржник отримав Довідку розрахунок від 15.11.2024 складену державним виконавцем. 21.11.2024 скаржник отримав довідку від банку про зарахування коштів на картковий рахунок сина.
Однак, вбачається, що при складанні розрахунку заборгованості, державний виконавець знов таки не врахував всі сплачені ОСОБА_1 кошти в рахунок аліментів, внаслідок чого, на момент звернення зі скаргою, замість переплати у боржника наявна заборгованість з сплати аліментів, що не відповідає дійсності.
Через це скаржник вбачав неправомірним розрахунок заборгованості здійснений державним виконавцем при виконанні судового наказу від 01 червня 2023 року у справі № 335/4198/23 у ВП 72117938, внаслідок чого був змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду.
Окремо зазначили, що факт сплати аліментів за спірний період безпідставного нарахування державним виконавцем заборгованості підтверджується випискою щодо перерахунку коштів дитині з рахунку боржника на картковий рахунок дитини.
Таким чином, скаржник вказував на те, що грошові витрати, які не були враховані під час здійснення розрахунку заборгованості зі сплатою аліментів, які стягуються згідно судового наказу від 01 червня 2023 року по справі № 335/4198/23 у ВП 72117938 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення 17.05.2023 року і до дня досягнення дитиною повноліття, він надсилав на рахунок безпосередньо сину.
Проте вказані платежі неправомірно не враховані виконавцем, внаслідок чого розрахунок вважали безпідставним і таким, що підлягає скасуванню, та покладенню обов`язку на державного виконавця щодо здійснення нового розрахунку з врахуванням вказаних платежів за спірний період.
Отже, мотиви, покладені в обґрунтування скарги щодо того, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України ); неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання (абзац 2 частини другої статті 179 СК України ); неповнолітня дитина має право на самостійне збереження аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України (частина третя статті 179 СК України); обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений у результаті і в порядку, встановленому законом (частина друга статті 30 ЦК України), та у відповідності до приписів ст.ст.31-32 ЦК України, має право: самостійно розпоряджатися своєю заробітною платою, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або встановленими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я, повністю підтверджені висновками Верховного Суду у Постанові по справі №760/4588/21.
Окрім цього, зазначили, що згідно офіційних відомостей з Єдиного реєстру боржників, в ньому міститься інформація згідно якої скаржник є боржником, що також не відповідає дійсності, та такі відомості підлягають виключенню щодо ОСОБА_1 . Однак, за фактичними обставинами справи, скаржник не є боржником, адже розрахунок заборгованості здійснено не вірно, а натомість у Боржника є переплата. У відповідності до приписів ЗУ «Про виконавче провадження », відомості до ЄРБ вносяться у разі, якщо особа має заборгованість зі спати періодичних платежів, та виключаються у разі, якщо встановлено факт відсутності заборгованості за виконавчими документами відносно періодичних платежів.
Згідно ч.9 ст.71 Закону, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження щодо боржника у праві виїзду за межі України, праві керування транспортними засобами та інше.
Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем. Також згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, у разі наявності підстав(зокрема, але не виключно, рішення суду) відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Тому, на переконання скаржника, наразі відомості щодо нього також підлягають виключенню з ЄРБ.

Надалі, в своїх додаткових поясненнях від 07.03.2025, скаржник зважаючи на те, що державним виконавцем було зауважено про дату набуття дитиною повноліття, тому він повторно звернувся до банківської установи задля отримання виписок щодо добровільної сплати аліментів саме з періоду набуття дитиною повноліття.

Докази цього подано до суду на підтвердження того, що загалом за період з набуття дитиною віку 14 років (03.07.2024) по 31.08.2024 сплачено суму аліментів у розмірі 12100,00 грн., а з 01.09.24 по 31.10.2024 суму 11800,00 грн., тому вказані довідки стосуються предмету розгляду, тому на підтвердження чого також вбачали за доцільне надати підтвердження суду.

Розрахунок, за яким державним виконавцем нараховано заборгованість скаржнику без врахування навіть сплат за період з 03.07.2024, складено станом на 31.10.2024, за період з травня 2023 по жовтень 2024 року, а складений станом на 30.09.24 за період з травня 2023 року по вересень 2024 року включно.

Разом з тим, враховуючи вказане, з дати набуття дитиною повноліття, боржником добровільно сплачено кошти у розмірі 23900,00 грн., однак вони не включені до розрахунку державного виконавця, в наслідок чого було встановлено замість переплати заборгованість.

Тобто жодного обґрунтування заперечень з добровільно сплачених коштів з періоду настання у дитини статусу неповнолітньої не існує, і практика ВС стверджує, що такі платежі повинні враховуватися державним виконавцем.

Таким чином, враховуючи зазначене, вважали, що суд може частково задовольнити скаргу, врахувавши ті платежі, які були добровільно сплачені за період з набуття дитиною повноліття, а саме з 03.07.2024 у розмірі 23900, 00 грн..

В додаткових поясненнях від 09.04.2025 вказали на те, що під час судового засідання скаржнику стало відомо про подання державним виконавцем Бунченко А. О. від 26.03.2025 надано клопотання про долучення доказів. 28.03.2025 скаржник мав змогу ознайомитись з вказаним клопотанням.

Згідно вказаного клопотання державним виконавцем зазначено, що заборгованість скаржника відсутня, та в рамках примусового виконання рішення суду, винесено постанови про скасування заходів примусового виконання; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України; скасування тимчасового обмеження боржника у праві полювання; скасування тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; вимога державного виконавця до місця працевлаштування боржника про відсутність заборгованості.

Також, державним виконавцем вказано, що здійснено актуальний розрахунок заборгованості №19134/6 від 26.03.2025. Однак, ОСОБА_1 , певний час добровільно сплачував кошти на утримання сина, ОСОБА_3 № НОМЕР_1 , в тому числі й на банківську картку сина № НОМЕР_1 , та на рахунки його матері.

Так, згідно отриманого скаржником безпідставного розрахунку державного виконавця, за період з 17 травня 2023 року по вересень 2024 року, ним нараховано заборгованість у загальному розмірі 13 963,04 грн.

Загалом, державним виконавцем за вказаний період нараховано суму, що підлягає примусовому стягненню у ВП 72117938 у розмірі 27128,54 грн. Так, за вказаний період скаржником було сплачено кошти у розмірі 176 803,50 грн. на картковий рахунок сина, ОСОБА_3 , № НОМЕР_1 .

Загалом за період з набуття дитиною віку 14 років (03.07.2024) по 31.08.2024 сплачено суму аліментів у розмірі 12100,00 грн., а з 01.09.24 по 31.10.2024 суму 11800,00 грн., скаргу подано 26.11.24 р., на розрахунки з по вересень 2024 року включно, тому вказані довідки стосуються предмету розгляду, так на підтвердження вказаному докази було надано суду раніше.

Просили врахувати практику Верховного Суду, зокрема постанову від 13 червня 2024 року по справі №760/17498/22, де суд вказав, що «Апеляційний суд в супереч нормам зробив помилковий висновок про те, що добровільне перерахування боржником аліментів на особистий рахунок неповнолітньої доньки не може вважатися таким, що здійснено на виконання судового наказу про стягнення аліментів на її утримання».

Разом з тим, на думку скаржника, не зважаючи на вказане, державний виконавець здійснив розрахунок, неправомірно не врахувавши добровільних платежів скаржника, як станом за період з 17 травня 2023 року по вересень 2024 року, так і станом на дату нового розрахунку від 26.03.2025 року. Так, з набуття дитиною статусу неповнолітнього, а саме віку 14 років (03.07.2024) по 31.08.2024 сплачено суму аліментів у розмірі 12100,00 грн., а з 01.09.24 по 31.10.2024 суму 11800,00 грн. Тобто з набуття дитиною статусу неповнолітньої, по дату подання скарги, ОСОБА_1 на картковий рахунок дитини сплачено суму у загальному розмірі 23900,00 грн.

При цьому, з розрахунку державного виконавця не вбачається врахування добровільних платежів у вказаному розмірі, а лише враховано ті, що відраховувалися з доходу та було сплачено на рахунок виконавчої служби.

Отже, знов таки, на переконання скаржника, державний виконавець не враховує добровільної оплати боржником коштів на утримання неповнолітньої дитини.

Таким чином, скаржник вбачає, що дії з неврахування добровільних платежів у рахунок аліментів в межах виконавчого провадження ОСОБА_1 є неправомірним, а розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, складені державним виконавцем Бунченко А.О. у виконавчому провадженні № 72117938, є неправомірними, внаслідок чого вони підлягають скасуванню, а розмір заборгованості по сплаті аліментів боржника ОСОБА_1 підлягає перерахунку за період з 03.07.2024 по вересень 2024 року включно, з урахуванням добровільно сплачених на картковий рахунок сум в цей період.

Просили: - визнати неправомірним та скасувати розрахунки заборгованості зі сплати аліментів № 51530/4 та 61100/6, складені державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Безнощенко Вікторією Олегівною у виконавчому провадженні № 72117938; - визнати дії державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Безнощенко Вікторії Олегівни у виконавчому провадженні № 72117938 щодо не зарахування у рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів в межах виконавчого провадження за судовим наказом переказів ОСОБА_1 в рахунок аліментів на загальну 176803 грн 50 коп. неправомірними; - зобов`язати державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Безнощенко Вікторією Олегівною або іншу уповноважену посадову особу Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в провадженні якої перебуває виконавче провадження № 72117938: - вжити дій щодо скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів 61100/6 та № 51530/4 та здійснити перерахунок розміру заборгованості по сплаті аліментів боржника ОСОБА_1 за період з 17 травня 2023 року по вересень 2024 року включно, з урахуванням сплачених сум в цей період у розмірі 176 803 грн 50 коп.; - виключити відомості щодо ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 з Єдиного реєстру боржників, та зняти інші обмеження наявні у ВП № 72117938, пов`язані з наявністю безпідставного розрахунку; - повідомити ТОВ «СПЕЦ МЕТАЛ ТРЕЙД», про відсутність заборгованості та наявність переплати.

16.12.2024 від державного виконавця було надано відзив на скаргу, в якому вона зазначила, що 14.05.2024 Відділом було прийнято матеріали виконавчого провадження №72117938 з примусового виконання судового наказу №335/4198/23 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 16.06.2023 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення 17.05.2023 року і до дня досягнення дитиною повноліття.

Матеріали справи надійшли від Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Розподілом Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі АСВП), виконавче провадження №72117938 прийнято до виконання державним виконавцем Бунченко Альоною Олександрівною.

Предметом скарги є розрахунки заборгованості № 51530/4 від 10.10.2024 та №61100/6 від 15.11.2024. Розрахунок заборгованості №51530/4 від 10.10.2024, складений ОСОБА_4 , яка, за графіком взаємозаміни, здійснювала виконавчі дії у виконавчому провадженні №72117938, на період відпустки ОСОБА_5 . Розрахунок заборгованості №61100/6, складений безпосередньо державним виконавцем Бунченко А.О.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 195 Сімейного кодексу України, ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», виключним правом та обов`язком державного виконавця є здійснення розрахунків заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні. Кожний наступний розрахунок державного виконавця заборгованості боржника по аліментам робить нечинним попередній такий розрахунок державного виконавця.

Тому, актуальним розрахунком заборгованості, та таким, що підлягає оскарженню прошу вважати розрахунок заборгованості №61100/6 від 15.11.2024, складений в рамках виконавчого провадження №72117938, за яким сума заборгованості, станом на 31.10.2024 складає 1598,00 грн.

Згідно п.4 Розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

02.10.2024 від боржника ОСОБА_1 надійшла заява про долучення до матеріалів виконавчого провадження копій квитанцій про сплату боргу на рахунок неповнолітньої дитини ОСОБА_3

03.10.2024, в прийомні години, до Відділу прийшла стягувач ОСОБА_2 , яка написала заяву про те, що вважає аліментними платежами наступні платежі: від 10.12.2023 року 5500,00 грн; від 21.09.2023 року 1416,00 грн; від 15.08.2023 1416,00 грн; від 18.07.2023 1416,00 грн; від 21.06.2023 2000,00 грн. А також, зазначила, що картка дитини прив`язана до карткового рахунку батька дитини, боржника по справі ОСОБА_1 , у зв`язку з цим, всі інші платежі стягувач не вважає аліментними.

Відповідні суми, які були нараховані на картковий рахунок стягувача, включені до розрахунку заборгованості №61100/6 від 15.11.2024.

07.10.2024 до Відділу надійшла заява від боржника про отримання довідки- розрахунку заборгованості з додатками: довідка про нарахування заробітної плати з попереднього місця роботи (ТОВ НВО «Укрпромекологія») та виписки з банку щодо здійснення виплат на рахунок ОСОБА_3 (дитини) та ОСОБА_2 (стягувач).

Довідка про доходи боржника та суми переказів на картковий рахунок стягувача включені до розрахунку заборгованості №61100/6 від 15.11.2024.

Також, до заяви боржник додав Наказ (розпорядження) №6 про прийняття на роботу до ТОВ «СПЕЦ МЕТАЛ ТРЕЙД», підписаний керівником підприємства Капустіною К.Ю., про те, що з 03.10.2024 ОСОБА_1 прийнятий на роботу на неповний робочий час з окладом 6800,00 грн.

З вирахуванням всіх податків з суми доходу боржника, щомісячний платіж по аліментам становить прожитковий мінімум на дитину відповідного віку (згідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). Станом на 13.12.2024 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку складає 1598,00 грн.

Беручи до уваги квитанції, надані боржником, виплати боржник почав з серпня 2023 року. Як зазначає представник скаржника, за весь період розрахунку заборгованості, туди не включені суми виплачені боржником у розмірі 176 803,50 грн. Разом з тим, виконавець зазначила, що у неї виникли питання про існування інших джерел отримання доходу боржника, оскільки згідно до наданих ним довідок про доходи, у період з травня 2023 року по серпень 2024 року, нарахований дохід боржнику складав 19 976,46 грн.

Також, на думку виконавця, існує вірогідність, що боржник, не виконавши вимогу державного виконавця, яка викладена в постанові про відкриття виконавчого провадження в частині подання декларації про доходи, може приховувати свій дійсний дохід для зменшення частки сплати аліментів.

За таких обставин, державним виконавцем до розрахунку заборгованості № 61100/6 від 15.11.2024 було враховано тільки ті платежі, які надійшли на картковий рахунок саме стягувачу.

17.12.2024 надійшла відповідь на відзив, надана представником скаржника, мотиви та обґрунтування якого стосувалися загалом наведених вище обставин, заперечували щодо правомірності дій державного виконавця та наполягали на зарахуванні коштів, які сплачені боржником на рахунок дитини.

12.02.2025 з боку представника стягувача адвоката Штабовенка Д.В. були надані пояснення щодо скарги, в яких останній зазначив, що на думку сторони стягувача, заявлена скарга не підлягає задоволенню, оскільки державний виконавець діяв у суворій відповідності із положеннями закону.

Так, ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що: - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; - виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із наказом суду, який є судовим рішенням, виконання якого обов`язково на всі території України згідно із нормами Конституції України, суд постановив проводити стягнення аліментів саме на користь матері дитини ОСОБА_2 .

Наразі, сторона стягувача вважає, що скаржником не надано доказів зміни порядку виконання цього рішення.

Дійсно, згідно ч. 2 ст. 179 СК України, неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Однак, брати участь в розпорядження аліментами не означає, що дитина у віці 14 років має право сама визначати напрямки витрачання аліментів.

Згідно законодавства аліменти це сума передбачена на утримання дитини, що включає і харчування, і одяг, і забезпечення розвитку здібностей, і забезпечення можливості проживання, і багато іншого. І напрямок витрачання коштів має визначати саме той з батьків, з яким проживає дитина.

В той же час, із виписок, наявних в матеріалах справи, з урахуванням динаміки зарахування та витрачання платежів суми, які надходили на карту дитини, є швидше додатковими витратами, які не відповідають поняттю аліментів, оскільки витрачались здебільшого на напрямки, які виходять за базове поняття аліментів.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 179 СК України, неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Однак, син стягувача та боржника, який відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦПК України наділений цивільною процесуальною дієздатністю, до суду із заявою про видачу судового наказу чи з позовом не звертався та відповідно судового рішення про стягнення аліментів на його користь немає.

Під час розгляду скарги на дії державного виконавця суд не може вирішувати питання про те, на чию користь правильно стягувати аліменти, оскільки це питання вже вирішено судовим рішенням, що набрало законної сили, заходи з примусового виконання якого й здійснює державний виконавець.

Водночас законом визначено процедуру захисту прав боржника в разі ознак, що можуть свідчити про нецільове витрачання аліментів.

Так, ст. 186 СК України встановлено порядок контролю органом опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів. Згідно з частиною другою цієї статті у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Тобто, у платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів передбачено право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділення Державного ощадного банку України.

Скаржник та його представник у судовому засіданні підтримали вимоги скарги та просили її задовольнити у повному обсязі. Окремо не заперечували того, що надалі ними були надані розрахунки сплачених коштів з врахуванням того, що дитина досягла 14 років тільки 03.07.2024. Просили врахувати надані додаткові пояснення по справі та виписки з рахунку дитини.

Державний виконавець Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бунченко А.О. у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справі за її відсутності, просила врахувати відзив на скаргу та клопотання про долучення доказів, а також її пояснення, які вона надала в судовому засіданні 21.01.2025.

Стягувач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надавала свої пояснення в судовому засіданні від 21.01.2025, а саме пояснила, що картка сина прив`язана до картки його батька. Розрахунок нею син здійснює за допомогою свого телефону, чи є в нього картка саме в пластику, то їй не відомо. Контроль витрат сина нею не здійснювався, але великих сум вона йому витрачати не дозволяє. Витрати, які зазначені у виписках з рахунку, що надані боржником, сином не могли здійснюватися, оскільки він не відвідує самостійно ресторани, АЗС та магазини, які спеціалізуються на реалізації спиртних напоїв. Також, їй відомі випадки, коли боржник перераховував на картку сину і по 16-20 тис. грн., але потім через хвилину сам же їх і знімав на свої потреби.

Представник стягувача адвокат Штабовенко Д.В. в судовому засіданні вважав скаргу такою, яка не підлягає задоволенню, просив врахувати надані ним заперечення, а також те, що провадження щодо скасування розрахунку заборгованості та постанов державного виконавця про внесення відомостей про боржника до відповідного Реєстру боржників, про накладення на нього певних обмежень, наразі підлягає закриттю, оскільки такі вимоги вже не є актуальними та відпали за час розгляду справи. Також, вважав, що немає підстав для зарахування коштів нібито сплачених боржником, оскільки було встановлено, що такими коштами надалі міг користуватися і сам боржник, а не тільки дитина. Щодо цільового використання таких коштів боржник не звертався з відповідним клопотанням до органів опіки та піклування, хоча він має таке право.

Заслухавши пояснення скаржника, його представника, представника стягувача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01 червня 2023 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 травня 2023 року і до дня досягнення дитиною повноліття (а.с. 18, Т.1).

22.06.2023 стягувач ОСОБА_2 звернулася до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про відкриття виконавчого провадження за зазначеним судовим наказом. Також стягувачем було надано реквізити для зарахування аліментів, а саме її картковий рахунок в АТ «Універсал Банк» (а.с. 80, 83, Т.1).

Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лободою О.Є. від 26 червня 2023 року відкрито виконавче провадження № 72117938 з примусового виконання судового наказу 335/4198/23, виданого 16 червня 2023 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя (а.с. 84, Т.1).

01.08.2023 державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лободою О.Є. було ухвалено декілька постанов щодо примусового виконання судового наказу. Повідомлення як про відкриття виконавчого провадження, так і щодо заходів, які вважав за необхідне застосувати державний виконавець, були надіслані боржнику за його зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а також за місцем його роботи ТОВ «УКРПРОМЕКОЛОГІЯ» за адресою: вул.Доківська, буд. 3, м. Запоріжжя, 69032 (а.с.85-93, Т.1).

Згідно акту державного виконавця від 17.01.2024 боржника за зазначеною у судовому наказі адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , не виявлено (а.с.94, Т.1).

06.05.2024 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява ОСОБА_1 від 04.12.2023, в якій останній просив передати ВП № 72117938 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 для утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що він фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 95, Т.1).

Також, 06.05.2024 державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лободою О.Є. було ухвалено декілька постанов, а саме щодо: арешту майна боржника; арешту коштів боржника; розшук майна боржника; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с.96-104, 107-117, Т.1).

Відповідно до повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників станом на 06.05.2024 у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 06.05.2024 за період з 17.05.2023 по 30.04.2024 становить 42 619,63 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці. За таких обставин, відомості щодо ОСОБА_1 державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лободою О.Є. внесено до ЄРБ (а.с.105, 118 Т.1).

08.05.2025 державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лободою О.Є. ухвалено постанову про передачу виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 335/4198/23 виданого 16.06.2023 за заявою боржника про передачу виконавчого провадження за місцем його мешкання. Майно, яке належить йому на праві власності знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Заборгованість станом на 30.04.2024 складає 42 619.63 грн. Провадження передано до Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 126-128, Т.1).

14.05.2024 Запорізьким відділом державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було прийнято матеріали виконавчого провадження №72117938 з примусового виконання судового наказу №335/4198/23 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 16.06.2023 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення 17.05.2023 року і до дня досягнення дитиною повноліття.

Матеріали справи надійшли від Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Розподілом Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі АСВП), виконавче провадження №72117938 прийнято до виконання державним виконавцем Бунченко Альоною Олександрівною (а.с.129, Т.1).

14.05.2024 державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бунченко А.О. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка надіслана для відома стягувачу, боржнику та ТОВ «ЮГСПЛАВ-ЗАПОРІЖЖЯ» (а.с.130-132, 222-224, Т.1).

Також, державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бунченко А.О. складено розрахунок заборгованості станом 30.09.2024, яка складала 56 575,30 грн. (а.с.133, Т.1).

Додатково, 14.05.2024 державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бунченко А.О. скеровано на адресу голови Широківської об`єднаної територіальної громади вимогу щодо встановлення зареєстрованого місця проживання боржника за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.134, Т.1).

01.10.2024 державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бунченко А.О. скеровано на адресу ТОВ «ЮГСПЛАВ-ЗАПОРІЖЖЯ» вимогу про надання пояснень щодо відсутності відрахувань з заробітної плати боржника на виконання постанови державного виконавця від 14.05.2024 (а.с.136, 225, Т.1).

Також, 01.10.2024 державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бунченко А.О. скеровано на адресу боржника виклик до ВДВС та вимогу про подачу ним декларації про доходи та майно (а.с.137-138, 231-232, Т.1).

02.10.2024 від боржника ОСОБА_1 до Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява про долучення до матеріалів виконавчого провадження копій квитанцій про сплату боргу на рахунок неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та довідки про доходи ОСОБА_1 з ТОВ «ЮГСПЛАВ-ЗАПОРІЖЖЯ» та ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ «УКРПРОМЕКОЛОГІЯ» (а.с.135, 140-201, Т.1).

03.10.2024 стягувач ОСОБА_2 подала заяву про те, що вважає аліментними платежами наступні платежі: від 10.12.2023 року 5500,00 грн; від 21.09.2023 року 1416,00 грн; від 15.08.2023 1416,00 грн; від 18.07.2023 1416,00 грн; від 21.06.2023 2000,00 грн. А також, зазначила, що картка дитини прив`язана до карткового рахунку батька дитини, боржника по справі ОСОБА_1 , у зв`язку з цим, всі інші платежі стягувач не вважає аліментними.

Відповідні суми, які були нараховані на картковий рахунок стягувача, державним виконавцем включені до розрахунку заборгованості №61100/6 від 15.11.2024.

07.10.2024 до Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява від боржника про отримання довідки-розрахунку заборгованості з додатками: довідка про нарахування заробітної плати з попереднього місця роботи (ТОВ «НВО «УКРПРОМЕКОЛОГІЯ») та виписки з банку щодо здійснення виплат на рахунок ОСОБА_3 (дитини) та ОСОБА_2 (стягувач).

Довідка про доходи боржника та суми переказів на картковий рахунок стягувача державним виконавцем включені до розрахунку заборгованості №61100/6 від 15.11.2024 (а.с.206-207, Т.1).

Також, до заяви боржник додав Наказ (розпорядження) №6 про прийняття на роботу до ТОВ «СПЕЦ МЕТАЛ ТРЕЙД», підписаний керівником підприємства Капустіною К.Ю., про те, що з 03.10.2024 ОСОБА_1 прийнятий на роботу на неповний робочий час з окладом 6800,00 грн. (а.с.202-205, Т.1).

09.10.2024 державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Безнощенко В.О. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, оскільки стало відомо про отримання ним доходів у вигляді заробітної плати в ТОВ «СПЕЦ МЕТАЛ ТРЕЙД», яка була скерована учасникам провадження та зазначеному Товариству (а.с.210-212, Т.1).

Боржником особисто 16.10.2024 було отримано розрахунок заборгованості від 10.10.2024, в якому зазначалося про наявність заборгованості станом на 30.09.2024 в розмірі 13 963,04 грн., яка утворилася з моменту відкриття виконавчого провадження, та вимогу виконавця від 09.10.2024 щодо сплати боржником залишку заборгованості в розмірі 5696,20 грн. (а.с. 208-209, Т.1).

10.10.2024 до Запорізького ВДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулася стягувач ОСОБА_2 з заявою щодо отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження та розрахунку заборгованості (а.с. 214, 218, Т.1).

17.10.2024 стягувачу ОСОБА_2 було надано копію постанови та розрахунок заборгованості від 16.10.2024, в якому зазначили, що станом на 09.10.2024 стягувачу було перераховано 8266,84 грн., тому залишок заборгованості, який був станом на 30.09.2024, становить 5696,20 грн. (а.с. 216-217, Т.1).

21.10.2024 державному виконавцю Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бунченко А.О. надійшла відповідь голови Широківської об`єднаної територіальної громади вимогу щодо неможливості встановлення зареєстрованого місця проживання гр. ОСОБА_1 , 1979 року народження, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 233, 243, Т.1)

12.11.2024 боржником до ВДВС були надані заява щодо його фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з зазначенням телефонного засобу зв`язку та заява щодо надання довідки-розрахунку з наявної заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 239-240, Т.1).

18.11.2024 ОСОБА_1 особисто отримав у Запорізькому відділі державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за вих. №61100/29-20-34 від 15.11.2024 (а.с.241-242, Т.1).

10.02.2025 державний виконавець Бунченко А.О. винесла постанову про скасування заходів примусового виконавця, оскільки станом на 31.01.2025 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі. Постановою скасовані заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні судового наказу № 335/4198/23 виданий 16.06.2023 Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя, виключено відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Також, 10.02.2025 державним виконавцем Бунченко А.О. винесено постанови про: скасування тимчасового боржника у праві керування транспортними засобами; скасування тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

12.03.2025 державним виконавцем Бунченко А.О. направила вимогу виконавця до ТОВ «СПЕЦ МЕТАЛ ТРЕЙД» щодо необхідності здійснення відрахування та виплати із заробітної плати відповідно до судового наказу.

26.03.2025 державним виконавцем Бунченко А.О. складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № 19134/6. Згідно такого розрахунку станом на 28.02.2025 заборгованість зі сплати аліментів становить: - 958,80 грн., сума заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження становить: - 1619,84 грн.

На запит стягувача ОСОБА_2 АТ КБ «ПриватБанк» 26.02.2025 надало відповідь щодо картки « ОСОБА_6 », якою користується ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, зазначено, що картка « ОСОБА_6 » може бути підключена до двох батьків одночасно. Той з батьків, до картки якого прив`язаний картковий рахунок типу «Юніор», може здійснювати витратні операції з такого карткового рахунку. Встановити, хто саме зробив витратну операцію з карткового рахунку типу «Юніор» - дитина чи той з батьків, до картки якого прив`язаний такий рахунок, неможливо.

На запит боржника ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» 08.04.2025 надало відповідь щодо того, що надати інформацію з обов`язковим зазначенням ідентифікатору мобільного пристрою (ІМЕІ чи коду телефону (ів), з якого було проведено платежі не є можливим. 16.01.2025 видана пластикова картка НОМЕР_3 відповідно до заяви про відкриття поточного рахунку для ОСОБА_6 . До 2025 року батьківський зв`язок картки ОСОБА_6 був тільки з ОСОБА_1 . На час отримання цього запиту картка НОМЕР_3 додана до ОСОБА_2 . Про здійснені платежі з цієї картки вже після того як вона стала прив`язана до стягувача надали виписку по рахунку.

Згідно зі ст. 2, ст. 3 ч. ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст. ст. 5, 76-81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу; провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи; кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (подання скарги), так і право на пред`явлення вимог, подання скарги щодо конкретної особи, конкретного суб`єкта та обов`язок такої конкретної особи (суб`єкта оскарження) відповідати за пред`явленими до неї вимогами (поданою скаргою); здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, або в інший ефективний спосіб, що не суперечить закону.

Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданим відповідно до ЦПК України (ст. 13 ч. 1 ЦПК України). Скарги на дії, бездіяльність, рішення державних виконавців розглядаються за загальними правилами, встановленим цивільним процесуальним законом, із винятками і особливостями, передбаченими Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень». За правилами, встановленими ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Аналогічно це питання регулюється й положеннями ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право сторони виконавчого провадження вимагати з передбачених законом підстав задоволення скарги на дії, бездіяльність, рішення державного виконавця і, відповідно, право виконавця на захист від скарги можуть бути належно реалізовані за умови пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог скарги, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються.

Таким чином, по захист своїх порушених прав, в тому числі, зі скаргою, може до суду звернутися особа, права якої порушені, зокрема, боржник у виконавчому провадженні, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі скаржника відповідає обов`язок належного суб`єкта, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються (суб`єкта оскарження), усунути відповідне порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

За змістом ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. ч. 4, 13 ст. 71, 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.

Відповідно до пункту 4 розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

Зі скарги, з врахуванням уточнень, які надані 09.04.2025, слідує, що ОСОБА_1 , певний час добровільно сплачував кошти на утримання сина ОСОБА_3 , в тому числі й на банківську картку сина № НОМЕР_1 , та на рахунки його матері.

В судовому засіданні скаржником та його представником зазначено про підтримання п. 3 прохальної частини своєї скарги, на розгляді інших вимог, які раніше були ними висунуті, не наполягали, оскільки вже були складені нові розрахунки заборгованості зі сплати аліментів та зняті обмеження, що були встановлені відносно боржника і виключені відомості щодо нього з Єдиного реєстру боржників.

Тому, суд розглядає скаргу саме в частині щодо неврахування державним виконавцем коштів, сплачених боржником на картковий рахунок дитини.

Так, в скарзі наполягають на тому, що згідно отриманого скаржником розрахунку державного виконавця, за період з 17 травня 2023 року по вересень 2024 року, ним нараховано заборгованість у загальному розмірі 13 963,04 грн.

Загалом, державним виконавцем за вказаний період нараховано суму, що підлягає примусовому стягненню у ВП 72117938 у розмірі 27128,54 грн.

Так, за вказаний період скаржником було сплачено кошти у розмірі 176 803,50 грн. на картковий рахунок сина ОСОБА_3 № НОМЕР_1 .

Загалом за період з набуття дитиною 14 років (03.07.2024) по 31.08.2024 сплачено суму аліментів у розмірі 12100,00 грн., а з 01.09.24 по 31.10.2024 суму 11800,00 грн., скаргу подано 26.11.2024, на розрахунки по вересень 2024 року включно, тому вказані довідки стосуються предмету розгляду, так на підтвердження вказаному докази було надано суду раніше.

Не зважаючи на вказане, на думку боржника, державний виконавець здійснив розрахунок, неправомірно не врахувавши добровільних платежів скаржника, як станом за період з 17 травня 2023 року по вересень 2024 року, так і станом на дату нового розрахунку від 26.03.2025 року.

Так, з набуття дитиною статусу неповнолітнього, а саме віку 14 років (03.07.2024) по 31.08.2024 року сплачено суму аліментів у розмірі 12100,00 грн., а з 01.09.24 по 31.10.2024 р. суму 11800,00 грн.

Тобто з набуття дитиною статусу неповнолітньої, по дату подання скарги, ОСОБА_7 на картковий рахунок дитини сплачено суму у загальному розмірі 23900,00 грн.

З розрахунку державного виконавця не вбачається врахування добровільних платежів у вказаному розмірі, а лише враховано ті, що відраховувалися з доходу та було сплачено на рахунок виконавчої служби. Отже, знов таки, державний виконавець не враховує добровільної оплати боржником коштів на утримання неповнолітньої дитини.

Таким чином, скаржник вбачає, що дії з неврахування добровільних платежів у рахунок аліментів в межах виконавчого провадження за виконавчим листом № 335/7849/22 ОСОБА_1 є неправомірним, а розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, складені державним виконавцем Бунченко А.О. у виконавчому провадженні № 72117938, є неправомірними, внаслідок чого вони підлягають скасуванню, а розміру заборгованості по сплаті аліментів боржника ОСОБА_1 підлягає перерахунку за період з 03.07.2024 по вересень 2024 року включно, з урахуванням добровільно сплачених на картковий рахунок сум в цей період.

Зі свого боку державний виконавець вказує, що в розрахунку заборгованості від 15.11.2024 нею були враховані наступні платежі: від 10.12.2023 року 5500,00 грн; від 21.09.2023 року 1416,00 грн; від 15.08.2023 1416,00 грн; від 18.07.2023 1416,00 грн; від 21.06.2023 2000,00 грн., та відомості про трудову зайнятість боржника і відрахування з місць роботи.

Декларацію про свої доходи та майно на вимоги державних виконавців боржник станом на час розгляду справи не надавав.

Скаржник зазначив, що у період з травня по жовтень 2024 року він не знав про відкриття виконавчого провадження та про реквізити рахунку, на який виконавець вимагав сплачувати аліменти.

При цьому матеріали виконавчого провадження містять заяву боржника, яка датована 04.12.2023, але надійшла до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 06.05.2024.

Тому суд, приймає до уваги, що боржнику приблизно з грудня 2023 року було відомо про наявність виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 .

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19)).

Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України).

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання (абзац 2 частини другої статті 179 СК України).

Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України (частина третя статті 179 СК України).

Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Крім правочинів, передбачених ст. 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку) (ч. 1 ст. 32 ЦК України).

Дієздатність фізичної особи пов`язана з такими її невід`ємними якісними ознаками, як здатність усвідомлювати значення своїх дій та спроможність керувати ними, обсяг цивільної дієздатності не може бути однаковим для усіх фізичних осіб і встановлюється ЦК з урахуванням їх віку та психічного стану здоров`я; обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб охоплює як перелік юридично значущих дій, які особа має право самостійно здійснювати, так і межі її договірної та не договірної цивільної відповідальності; залежно від віку фізичної особи, цивільна дієздатність за обсягом поділяється на такі види: часткова цивільна дієздатність малолітньої особи (стаття 31 ЦК України); неповну цивільну дієздатність неповнолітньої особи (стаття 32 ЦК України); повну цивільну дієздатність повнолітньої особи, неповнолітньої особи у разі реєстрації її шлюбу (стаття 34 ЦК України) та емансипованої особи (стаття 35 ЦК України); фізична особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років вважається неповнолітньою. За обсягом цивільна дієздатність неповнолітньої особи є неповною; з урахування обсягу неповної цивільної дієздатності неповнолітньої особи та того, що аліменти є власністю дитини, законодавець закріпив право неповнолітнього на самостійне одержання аліментів.

Як вже зазначалося, то сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина третя статті 451 ЦПК України).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 08.09.2023 по справі № 2214/1057/2012, провадження № 61-12340ск23, зробив чіткий висновок, що «Відсутність у переказах в призначенні платежу слова "аліменти" не може бути беззаперечною підставою для неврахування таких платежів, як сплата аліментів….Разом з тим, апеляційним судом вказаним обставинам надано належну правову оцінку та встановлено, що матеріали справи не містять доказів про наявність у період з червня по грудень 2022 року між боржником та стягувачем жодних цивільно-правових зобов`язань, у тому числі кредитних, які б пояснювали природу здійснення зазначених платежів, крім аліментів.»

Тобто, Верховний Суд визначив, що у разі надходження коштів на рахунок стягувача від боржника між якими наявне рішення про стягнення аліментів не має призначення «аліменти», за відсутності будь-яких договірних зобов`язань на підставі яких ці особи могли б мати інші фінансові стосунки, кошти зараховуються як аліменти.

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 13 червня 2024 року у справі №760/17498/22 (провадження № 61-15969св23), дійшов висновку, що законодавець закріпив право неповнолітнього на самостійне одержання аліментів.

Таким чином, дійсно закон не містить заборони щодо можливості сплати аліментів на рахунок дитини.

На підтвердження вказаних обставин скаржник подав до суду виписки по банківському рахунку дитини ОСОБА_3 , з яких слідує, що на цей рахунок за період з 03.07.2024 (досягнення дитиною 14 років) по вересень 2024 року сплачено суму аліментів у розмірі 12100,00 грн., а з 01.09.24 по 31.10.2024 суму 11800,00 грн.

Тобто з набуття дитиною статусу неповнолітньої, по дату подання скарги, ОСОБА_1 на картковий рахунок дитини сплачено суму у загальному розмірі 23 900,00 грн. Разом з тим призначення платежів як аліментних на виконання судового наказу не зазначалося.

Розмір таких перерахувань сторонами не заперечувався, а саме на суму 23 900,00 грн. Сторона стягувача взагалі заперечувала щодо зарахування таких сум як сплачених аліментів, оскільки скаржником не підтверджено їх використання саме дитиною, з врахуванням тих відповідей, які надані банком щодо можливості здійснення витратних операцій як самою дитиною, так і батьками, до яких ця картка була прив`язана.

На переконання суду, з наданих скаржником виписок з банківського рахунку не встановлено, що вони містять інформацію щодо даних отримувача коштів тільки дитини ОСОБА_3 та призначення платежів, зокрема, про сплату аліментів за судовим наказом № 335/4198/23.

Так, судом, не можуть бути прийняті до уваги такі витрати як послуги, зокрема таксі, АЗС, ресторанів та магазинів, які реалізують алкогольні напої, з огляду на те, що такі витрати не можуть бути вчинені неповнолітньою особою, та з огляду і на час здійснення таких витрат, а саме здебільшого у вечірній час або час, коли дитина повинна була перебувати у школі чи за місцем свого проживання та не могла бути в інших населених пунктах, які є віддаленими від його місця знаходження. Наприклад, о 14:48 год. 18.04.2024 з картки було знято 63,00 грн. ФОП ОСОБА_8 м. Запоріжжя (як встановлено це харчування у школі дитини) і вже о 16:05 год. цього ж дня відбувається оплата цією ж карткою послуг таксі UKLON 2 KYIV на суму 65,00 грн., надалі о 17:10 год. цього ж дня ОСОБА_1 зараховано на картковий рахунок 200 грн. і вже о 17:19 год. витрачено 146,00 грн. на таксі ОСОБА_9 .

Також, суду не надано підтверджуючих доказів того, що ОСОБА_10 займається спортом в СК Реал чи BEST ZHYM, відвідує барбер шопи, витрачає значні кошти в аптеках міста, сплачує за поштові відправлення, доставку їжі в м. Києві, здійснює самостійно покупки в магазинах «Мангал», «Бочка», «Вина світу», «MAN-KAFET BOCHKA», барі «PoolBeach» та інше.

За повідомленням банку встановити точно ту особу, яка вчиняла такі витратні операції, з врахуванням того, що батько мав постійну можливість самостійно використовувати кошти, які знаходилися на рахунку дитини, неможливо, то у суду виникають обґрунтовані сумніви щодо призначення таких платежів на утримання дитини та розпорядженням ними самою дитиною.

Також, суд вважає, що не заслуговують на увагу доводи скаржника, що кошти з картки дитини витрачати могла сама стягувач ОСОБА_2 скориставшись пластиковою карткою сина.

Так, згідно відомостей наданих на запит самого боржника від 08.04.2025 АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що пластикова картка НОМЕР_3 видана 16.01.2025 відповідно до заяви про відкриття поточного рахунку для ОСОБА_6 . До 2025 року батьківський зв`язок картки ОСОБА_6 був тільки з ОСОБА_1 . Відомостей про те, що було видано пластикову картку раніше 16.01.2025 матеріали справи не містять. За поясненнями самої ОСОБА_2 син використовував свою картку за допомогою мобільного телефону та пластикової картки у нього не було, тому вона не могла використовувати кошти з його рахунку на свої потреби.

Щодо витрат на харчування дитини та оплату освітньої послуги суд зазначає наступне.

Дійсно, згідно ч. 2 ст. 179 СК України, неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Однак, брати участь в розпорядження аліментами не означає, що дитина у віці 14 років має право сама визначати напрямки витрачання аліментів.

Згідно законодавства аліменти це сума передбачена на утримання дитини, що включає і харчування, і одяг, і забезпечення розвитку здібностей, і забезпечення можливості проживання, і багато іншого. І напрямок витрачання коштів має визначати саме той з батьків, з яким проживає дитина.

В той же час, із виписок з банківського рахунку, наявних в матеріалах справи, з урахуванням динаміки зарахування та витрачання платежів суми, які надходили на карту дитини, є швидше додатковими витратами, які не відповідають поняттю аліментів, оскільки витрачались здебільшого на напрямки, які виходять за базове поняття аліментів.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 179 СК України, неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 182 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Додатково суд звертає увагу на те, що при призначенні одному із батьків обов`язку сплачувати аліменти на користь іншого, утримувати дитину та забезпечувати їй належний розвиток та умови життя не припиняється та не обмежується лише відповідною сумою стягнення, визначеною у виконавчому документі.

Також ст. 186 СК України встановлено порядок контролю органом опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів.

Згідно з частиною другою цієї статті у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Тобто, у платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів передбачено право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділення Державного ощадного банку України.

Загалом для підтвердження своєї позиціє скаржник посилався на висновки Верховного Суду, яких він дійшов у постанові у постанові від 13.06.2024 у справі №760/17498/22.

Разом з цим, суд не заперечуючи того, що закон не містить заборони щодо можливості сплати аліментів на рахунок дитини, але обставини, які були встановлені при розгляді цієї справи не є релевантними до обставин, які були встановлені у справі № 760/17498/22.

З огляду на це необхідно зазначити, що кожна справа має свої унікальні обставини та нюанси, вона є індивідуальною. Тому суд виходить з конкретних обставин, які були встановлені у цій справі.

Якщо боржник самостійно перераховував аліменти на картку стягувача без зазначення платежу, тобто не були спеціально позначені як «аліменти», це може ускладнити процес доведення, що ці кошти були призначені саме на утримання дитини. Однак практика Верховного Суду демонструє підхід, що такі платежі можуть бути враховані як аліменти, якщо є докази, що ці кошти були призначені на утримання дитини.

Для цього можуть бути використані такі докази: банківські виписки, що підтверджують регулярність і розмір платежів; свідчення свідків або інші документи, що підтверджують факт сплати коштів на утримання дитини, тощо.

Тобто те, що кошти в розмірі 23900,00 грн. сплачені боржником, за наданими доказами у цій справі, були призначені на утримання дитини, встановити не виявилося за можливе.

Суд підкреслює, що права сторін виконавчого провадження повинні бути захищені, і будь-яка бездіяльність або неправомірні дії виконавчої служби можуть бути оскаржені, оскільки забезпечення належного виконання рішень про стягнення аліментів є гарантією захисту права дитини на гідне утримання і всебічний розвиток.

Тож можна зробити висновок, що судові рішення можуть бути різними залежно від конкретних обставин справи, проте, якщо боржник надає докази добровільної сплати аліментів, докази, що ці кошти були призначені саме на утримання дитини, буде доведено, що боржник дійсно здійснив перерахунки, але вони не були враховані виконавчою службою, суд може врахувати ці обставини та зобов`язати виконавчу службу врахувати ці суми при розрахунку загальної заборгованості.

Разом з тим, з огляду на встановлені в даній справі обставини, в діях державного виконавця Бунченко А.О. судом не встановлено порушень прав скаржника та норм діючого законодавства.

З огляду на наведене, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала складена 05 травня 2025 року.

Суддя: О.О. Романько