Житомирський апеляційний суд
Справа №289/3092/23 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О.
Категорія 68 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №289/3092/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Осадчим Анатолієм Анатолійовичем,

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О. в м.Радомишлі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила визнати недійсним шлюб, зареєстрований 06 січня 2023 року Радомишльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складений актовий запис №2.

Позов обґрунтований тим, що її син ОСОБА_3 під час загальної мобілізації внаслідок військової агресії проти України був призваний на військову службу, в ході проходження якої ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув. Її син 06 січня 2023 року зареєстрував шлюб із відповідачем ОСОБА_2 . На її переконання, цей шлюб є фіктивним, оскільки укладений її сином без наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя. Син не мав наміру створювати сім`ю під час війни, про що повідомляв їй (матері) та своїй рідній сестрі ОСОБА_4 , рідній тітці ОСОБА_5 та сусідці ОСОБА_6 . У період із 07 грудня 2022 року по 11 січня 2023 року її син проходив навчання та після його закінчення відповідач ОСОБА_2 , скориставшись ризиком того, що ОСОБА_3 може загинути на військовій службі, перед його від`їздом на фронт переконала її (позивача) сина зареєструвати з ним шлюб. Ніякого святкування після реєстрації шлюбу не проводилося та гості не запрошувалися. За кілька днів, 08 січня 2023 року син повернувся до свого підрозділу для продовження проходження військової служби. Під час виконання бойового завдання, 19 січня 2023 року внаслідок мінометного обстрілу зі сторони супротивника був втрачений із сином зв`язок та він не повернувся до підрозділу в зв`язку з отриманням бойових ушкоджень та вважався безвісно відсутнім. Довгий час тривали слідчі дії щодо загибелі сина. Відповідач повела себе не як любляча дружина по відношенню до її сина. Не дочекавшись офіційного підтвердження про загибель свого чоловіка, відповідач почала проживати разом із іншим чоловіком. Шлюб надає право ОСОБА_2 на отримання одноразової грошової допомоги та інших пільг, що є несправедливим.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, через адвоката Осадчого А.А. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що у рішенні суду першої інстанції показання свідків перекручені і викладені не так, як свідки розповідали в залі судового засідання. Відповідач була вагітна, але вона перервала вагітність після отримання звістки про загибель ОСОБА_3 не через три місяці, як зазначається в рішенні суду, а набагато раніше. За припущенням позивача, причиною переривання вагітності стало не те, що відповідачу буде важко одній виховувати дитину, як вона заявила, а те, що дитина могла бути не від її сина ОСОБА_3 , а від іншого чоловіка. Відповідач була повідомлена, що якщо вона народить, то буде зроблений тест ДНК, щоб не було сумнівів щодо батьківства її сина. Відповідач побоюючись, що дитина виявиться не від її сина, зробила аборт. Її (позивача) син загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відповідач вже з травня 2023 року стала проживати з іншим чоловіком, від якого завагітніла та народила дитину. Розірвати шлюб із першим чоловіком відповідачу потрібно було для того, щоб подати свого першого чоловіка на аліменти, а не для того, щоб одружитися із сином позивача. Так, шлюб було розірвано з ОСОБА_7 , першим чоловіком ОСОБА_2 , ще 16 вересня 2022 року, а новий укладений лише 06 січня 2023 року. ОСОБА_3 не планував одружуватися з ОСОБА_2 принаймні під час війни. Ініціатором укладення шлюбу була саме відповідач, а не ОСОБА_3 , як показала свідок ОСОБА_8 . Враховуючи, що після навчання ОСОБА_3 повернеться на військову службу на передову, де відбуваються бойові дії і ризики того, що він може загинути, перед самим від`їздом на фронт відповідач скористалася цим. Свідок ОСОБА_4 , яка відвозила до РАГСу, на церемонії реєстрації шлюбу присутньою не була, оскільки чекала на вулиці. Свідок ОСОБА_4 із друзями часто відвідували кафе та у той день вони там також були. Свідок ОСОБА_4 зі своєю компанією сиділи окремо, а відповідач окремо. Одночасне перебування у кафе не можна назвати святкуванням події разом, як безпідставно зазначається у рішенні суду першої інстанції. Вказані обставини мають значення для справи, але суд першої інстанції до уваги їх не прийняв, а тому постановив незаконне рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Свої заперечення ґрунтує на тому, що позивач жодного доказу на підтвердження того, вона (відповідач) перервала вагітність після загибелі ОСОБА_3 не через три місяці, а раніше, не надала. Решта доводів апеляційної скарги також ґрунтується на особистих припущеннях позивача. Зокрема, і щодо розірвання попереднього шлюбу відповідачем 19 вересня 2022 року та укладення нового лише 06 січня 2023 року, що становить термін близько трьох з половиною місяців та не є таким тривалим, зважаючи на те, що разом вони із ОСОБА_3 проживали понад три роки. ОСОБА_3 у період із 03 липня по 03 грудня 2022 року приймав участь у заходах для забезпечення оборони України та можливості зареєструвати укладення шлюбу у цей період не було. Із свідоцтва до сертифікату МО №50, ОСОБА_3 у період із 07 грудня 2022 року по 11 січня 2023 року проходив навчання у НОМЕР_1 навчальному центрі ДШВ (м.Житомир). Саме з метою зареєструвати шлюб ОСОБА_3 отримав короткострокову відпустку. Зазначене також підтверджується показаннями свідків, які відвозили їх пару на реєстрацію шлюбу та разом відсвяткували одруження. За таких обставин, доводи апеляційної скарги є домислами позивача, які не підтверджені жодними доказами.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Осадчий А.А. апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, - рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, визнавши шлюб недійсним.

Відповідач ОСОБА_2 та її адвокат Плетень С.Ю. апеляційну скаргу не визнали, просять її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

ОСОБА_3 та ОСОБА_9 06 січня 2023 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 06 січня 2023 року серії НОМЕР_2 , про що Радомишльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) складений актовий запис №2 (а.с.8).

Солдату ОСОБА_3 11 січня 2023 року виданий сертифікат та свідоцтво до нього, згідно з яких у період із 07 грудня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 він навчався за програмою підготовки «Суміщена підготовка командира відділення гол. сержанта взводу (ВОС-100)» та склав випускні іспити (а.с.21-22).

До ЄРДР 26 січня 2023 року внесено відомості щодо кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України, а саме: в районі м.Соледар Донецької області з 18 січня 2023 року військовослужбовець ЗСУ 46 ОАлМБр 3-бат. 7 - роти ОСОБА_3 перестав виходити на зв`язок (а.с.14). ОСОБА_2 надіслано сповіщення за №48 про те, що ОСОБА_3 виконував бойове завдання у складі підрозділу на тимчасово непідконтрольній Україні території в районі с.Благодатне Донецької області (а.с.15). У результаті мінометного обстрілу з боку противника був втрачений зв`язок з ОСОБА_3 , який не повернувся до підрозділу у зв`язку з отриманням бойових ушкоджень та вважається безвісно відсутнім під час захисту Вітчизни.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 15 листопада 2023 року серії НОМЕР_3 (а.с.7).

Відповідно до частини першої ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частиною першою ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Згідно з ст.38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених ст.ст.22,24-26 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої ст.40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року в пункті 13 постанови №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК України).

У постанові від 17 квітня 2019 року в справі №752/2337/16-ц Верховний Суд виснував, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частина друга ст.41 СК України).

Статтею 42 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена.

Шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації (ст.44 СК України). Недійсний шлюб (ст.39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України (частина ст.45 СК України).

Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин реєстрації шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 без їх реального наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки доказування ґрунтуватися на припущеннях не може.

Разом із тим, слід звернути увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2024 року в справі №641/1685/22 указав, що фіктивність шлюбу оцінюється з урахуванням наміру на момент його укладання, а не поведінки подружжя під час перебування у шлюбі.

Решта наведених у апеляційній скарзі доводів зводиться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким суд першої інстанції надав належну оцінку у відповідності до положень ст.89 ЦПК України.

Оскільки рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні. Відповідно до положень ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Осадчим Анатолієм Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча Судді: