ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

- за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

14.12.2023 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, в якому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиту теплову енергію за період часу з 01.01.2002 року по 01.12.2023 року у розмірі 93 266, 29 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 5 723, 14 грн., 3% річних у розмірі 1 425, 38 грн., пеню у розмірі 220, 50 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2 684 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 року позов Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради Пуртова Олександра Андрійовича, ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 грудня 2020 року по 01 грудня 2023 року в розмірі 38 090 (тридцять вісім тисяч дев`яносто) грн. 28 коп.; інфляційні втрати за період з 01 березня 2021 року по 01 грудня 2023 року 5 723, 14 грн.; 3 % річних період з 01 березня 2021 року по 01 грудня 2023 року 1425, 38 грн., пеню з 01 грудня 2022 року по 01 грудня 2023 року 220, 50 грн., а всього 45 459 (сорок п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) гривень 30 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

21.01.2025 рокувід Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради надійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було враховано під час дії карантину при Ковід-19 строки позовної давності продовжуються на час дії такого карантину.

Крім того, на час дії воєнного стану перебіг позовної давності зупиняється на час дії такого стану.

Таким чином позовні вимоги до відповідачів підлягають задоволенню у повному обсязі.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.87-90), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

Відповідачі є споживачами послуг центрального опалення, що надаються за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач здійснює послуги по теплопостачанню. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», плата за спожиту теплову енергію повинна провадитися споживачем теплової енергії щомісячно за фактично отриману теплову енергію та згідно з Правилами надання населенню послуг теплопостачання і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, відповідач зобов`язаний здійснювати оплату за спожиту теплову енергію.

Однак, відповідачі оплату не проводили і станом на 01 грудня 2023 року виникла заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 93 266 грн. 29 коп. Заборгованість за спожиту теплову енергію утворилася за період з 01 січня 2002 року по 01 грудня 2023 року, що підтверджується особовим рахунком відповідачів за № НОМЕР_1 . (а. с. 5-7).

Враховуючи викладене суд першої інстанції вважав що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню а саме стягненню з відповідачів заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 грудня 2020 року по 01 грудня 2023 року в сумі 38 090, 28 грн. (відповідно до даних особистого рахунку 3-315010115).

Розмір інфляційних витрат складає 5 723 грн. 14 коп., 3% річних складають 1 425 грн. 38 коп., розмір пені складає 220 грн. 50 коп.

Загальна суми заборгованості складає 45 459 грн. 30 коп.

Але колегія суддів апеляційного суду з таким висновком у повній мірі погодитись не може з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Дії карантину спрямованого на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» скасовані постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про скасування на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Враховуючи викладене слід зазначити, що суд першої інстанції цілком логічно застосував строки позовної давності, але початок перебігу позовної давності визначив не вірно, не враховуючи дії карантину спрямованого на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»

Строк позовної давності по справі требо відраховувати з 01.03.2019 року. Відповідно, стягненню підлягає заборгованість, що утворилась у період з 01.03.2019 року по 01 грудня 2023 року.

Розмір заборгованості з 01.03.2019 року по 01 грудня 2023 року складає 33 934, 74 грн. (відповідно до даних особистого рахунку 3-315010115).

Щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені (ст.625 ЦК України).

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто стягнути інфляційні втрати, 3% річних та пеню можливо лише до 24.02.2022 року, але позивач не надав відповідний розрахунок зазначених сум, а тому позовні вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено підлягає скасуванню, з винесенням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

При таких обставинах апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, в оскаржуваному рішенні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 року скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), солідарно, на користь Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради () заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 березня 2019 рокупо 01 грудня 2023 року у розмірі 33 934 (тридцять три тисячі дев`ятсот тридцять чотири) гривні 74 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), на користь Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради () по 1 816, 8 грн., з кожного, в рахунок відшкодування сплаченого відповідачем судового збору за апеляційний перегляд.

В іншій частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: