МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2025 р. Справа №370/3712/24

Провадження № 2/370/1503/24

Макарівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Сініциної О.С.,

з участю секретаря судового засідання Гребінською Н.П.

представника позивача, адвоката Богданчук О.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Макарові Київської області цивільну справу у порядку загального провадження за позовною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , третя особа Макарівський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту

у с т а н о в и в:

До Макарівського районного суду Київської області у грудні 2024 року через представника, адвоката Богданчук Олександри Володимирівни, звернулися ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що позивачам на праві спільної часткової власності кожній належить по 5896/1706 частки на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адерсою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 080. Співвласником житлового будинку є відповідач 1 ОСОБА_1 .

Під час бойових дій у березні 2022 року, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, внаслідок обстрілів з ракетних систем залпового вогню та ствольної артилерії будинок був знищений, що підтверджується Актом обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації на території Макарівської селищної територіальної громади від 22 жовтня 2022 року № 163.

У зв`язку із знищенням нерухомого майна, позивачі отримали компенсацію за об`єкт нерухомого майна, а саме: житловий сертифікат на придбання нового житла для проживання.

Для придбання нового житла із використанням сертифіката, власникам знищеного нерухомого майна необхідно здійснити державну реєстрацію припинення права власності через його знищення.

Так, позивачі 13 жовтня 2024 року звернулися до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу із заявою для реєстрації припинення права власності на зазначений житловий будинок. Однак, приватний нотаріус листом від 15 листопада 2024 року № 218/01-16 повідомив, що відмовляє у припинення власності на будинок, оскільки в одного із співвласників наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, у межах виконавчого провадження № 20195181 на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 грудня 2014 року, через несплату аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягувач ОСОБА_4 відповідач 2.

Отже, наявність, накладеного арешту на майно, яке перебуває у спільній частковій власності позивачів та відповідача ОСОБА_1 перешкоджає позивачам у визначений законом спосіб припинити право власності на знищений об`єкт нерухомого майна та реалізувати право на придбання нового житла, що змусило їх звернутися до суду.

Суд ухвалою від 06 січня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 26 лютого 2025 року. Встановив відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

За клопотанням позивачів витребував у Макарівського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) матеріали виконавчого провадження № 20195181.

Від представника відповідача 1 ОСОБА_1 , адвоката Ганенка Р.А. 12 лютого

2025 року надійшов до суду відзив щодо визнання позову. Зокрема, в якому зазначено, що оскільки обтяження нерухомого майна має похідний характер від права власності на таке майно та не може існувати за відсутності самого об`єкта обтяження, суд має скасувати арешт на житловий будинок в цілому.

Скасування арешту не порушить прав та інтересів стягувача у виконавчому провадження, оскільки житловий будинок знищений та звернення стягнення на нього з метою погашення заборгованості зі сплати аліментів неможливо. Водночас, у випадку скасування арешту, відповідач зможе отримати компенсацію за знищений житловий будинок та придбати нове житло, на яке у майбутньому можливе накладення арешту для захисту прав стягувача.

Відповідач 2 ОСОБА_4 не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень.

На адресу суду 26 лютого 2025 року від третьої особи надійшли пояснення та на виконання ухвали суду від 06 січня 2025 року копія виконавчого провадження № 20195181.

Макарівський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області просить розглядати справу без участі представника, заперечує проти задоволення позовних вимог.

Судове засідання відкладено на 06 березня 2025 року.

Від представника позивача, адвоката Богданчук О.В. 03 березня 2025 року надійшла відповідь на відзив.

Суд ухвалою від 06 березня 2025 року закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 15 квітня 2025 року.

У судовому засіданні 15 квітня 2025 року представник позивачів підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Присутній у судовому засіданні відповідач 1 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 Цивільного кодексу України).

Загальні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 Цивільного кодексу України, до яких належать, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Так, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав за № 391244548 та

№ 391244412 від 16 серпня 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить по 5896/17060 кожній житлового будинку, 170,6 кв.м загальною площею, 118,6 кв.м житловою площею, який розташований по АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 2-1367 від 20 грудня 2012 року.

Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав від 16 серпня 2024 року

№ 391244628 відповідачу ОСОБА_1 належить 5268/17060 частки зазначеного житлового будинку на підставі договору дарування від 06 лютого 1999 року.

Внаслідок обстрілів з ракетних систем залпового вогню та ствольної артилерії у березні 2022 року, належний сторонам на праві спільної часткової власності житловий будинок був знищений, що підтверджується Актом обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації на території Макарівської селищної територіальної громади від 04 жовтня 2022 року № 163.

Відповідно до преамбули Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України», закон визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також правові засади створення та ведення Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України.

Скориставшись своїм право на отримання компенсації за пошкоджений та знищений житловий будинок, позивачі отримали житловий сертифікат № ЖС-11.09.2024-10228 від 11 вересня 2024 року, розміром 1987981,18 грн. Дата закінчення дії житлового сертифіката 11 вересня 2029 року.

Однією з обов`язкових умов отримання компенсації є припинення права власності на знищене майно.

Відповідно до пункту 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, визначено підстави проведення державної реєстрації припинення права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт будівництва у зв`язку з його знищенням.

Позивачі звернулись до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дурицького Андрія Петровича із нотаріально завіреною заявою про припинення права власності на знищений житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, через наявність накладеного обтяження на частку співвласника відповідача ОСОБА_1 , приватний нотаріус повідомив, що згідно із підпунктом 6 пункту 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» змушений буде відмовити у реєстрації припинення права власності.

Як вбачається з матеріалів справи, через наявність заборгованості у ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у межах виконавчого провадження № 20195181 на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 грудня 2014 року, накладений арешт на 2/5 частини домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 .

Зі змісту постанови вбачається, що Макарівський районний суд Київської області видав виконавчий лист від 26 червня 2010 року № 2-793 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 28 квітня 2010 року і до повноліття.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчепровадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Заходами примусового виконання рішень є, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Згідно із частиною п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Варто зауважити, що застосування арешту майна боржника ,як обмежувального заходу, не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Наявність арешту, накладеного державним виконавцем на частку майна боржника у виконавчому провадженні є невиправданим втручанням у право позивачів на мирне володіння майном, з огляду на відсутність можливості вчинення будь-яких заходів для примусового виконання постанови від 10 грудня 2014 у ВП № 20195181 після знищення обтяженого об`єкта, а тому наявності легітимної мети і підстав для збереження арешту, накладеного у 2014 році не має. Оскільки житловий будинок фактично знищений, а тому не може бути реалізованим для вимог стягувача, разом з тим і власники, незаконно позбавлені єдиного житла, не можуть скористатися житловим сертифікатом для захисту свої прав, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає.

Ураховуючи, що житловий будинок, на належну відповідачу ОСОБА_1 частку якого накладений арешт, повністю знищений, а також відсутність можливості у позивачів скасування арешту в позасудовому порядку, для захисту їх права власності, суд дійшов висновку у необхідності захисту їх прав, шляхом зняття арешту з майна.

На підставі викладеного, керуючись статтями2, 4, 13, 76-81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , третя особа Макарівський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 080. Номер об`єкта: НОМЕР_1 , спільна частково власність 5896/17060 ОСОБА_2 , спільна часткова власність 5896/17060 ОСОБА_3 , спільна часткова власність 5268/17060 ОСОБА_1 , накладено арешт на 2/5 частини домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості адреса: АДРЕСА_1 , майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП 20195181, виданий 10.12.2014, видавник заступник начальника відділу ДВС Макарівського РУЮ Булашенко В.О., та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження 12.12.2014 15:56:57, державним реєстратором: Корнєєва Альона Вікторівна, Реєстраційна служби Макарівського районного управління юстиції Київської області. Номер запису про обтяження 8056336. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17957927 від 12.12.2014 16:01:37. Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про обтяження на нерухоме майно житловий будинок, загальна площа (кв.м): 170,6, житлова площа (кв.м): 118,6, адреса: АДРЕСА_1 . Номер об`єкта в РПВН: 8393785. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 080.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текс рішення складений 28 квітня 2025 року.

Суддя О.С. Сініцина