№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2549/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Єросова І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Полякова Олексія Володимировича, подану в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Єросової І.Ю., у справі №759/17163/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі - ТОВ «ФК «Ейс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Зазначало, що 12 липня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №485803877 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за кредитним договором виконало та надало кредит в розмірі 24 700,00 грн. Разом з тим, ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 12 липня 2021 року № 485803877 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». В подальшому, 04 серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу №04/08/23-01 за яким до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором у розмірі 53 088,44 грн., з яких 24 696,84 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 28 391,60 грн. - сума заборгованості за відсотками. Станом на день звернення до суду заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору не сплачена. З урахуванням викладеного, ТОВ «ФК «Ейс» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №485803877 від 12 липня 2021 року у розмірі 53 088,44 грн., з яких 24 696,84 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 28 391,60 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Ейс» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Поляков О.В., який діє в інтересах ТОВ «ФК «Ейс», подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов ТОВ «ФК «Ейс» задовольнити. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи. На думку представникаТОВ «ФК «Ейс», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 12 липня 2021 року № 485803877, мотивувавши свої висновки тим, що договір факторингу укладений між первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року, до моменту виникнення у ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним 12 липня 2021 року. Зазначає, що Договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2022 року. Виконання цього договору здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Право вимоги за кредитним договором № 485803877 від 12 липня 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 01 лютого 2022 року відповідно до підписаного сторонами реєстру прав вимоги № 171. Така саме модель була прийнята і під час укладення договору факторингу №05/0820-01 від 24 лютого 2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», та договору факторингу № 04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс». Також, вважає, що суд дійшов помилкового висновку про недоведеність ТОВ «ФК «Ейс» надання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредиту відповідачу та розміру заборгованості. На підтвердження надання кредиту шляхом безготівкового зарахування грошей позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» надало копію електронного платіжного доручення № 19cbd9b6-d2ce-42e8-af94-952d192800bb від 12 липня 2021 року АТ «ТАСКОМБАНК» на суму 24 700,00 грн., в якому зазначено отримувачем кредитних коштів відповідача, номер картки (маска карти) - НОМЕР_2. Даний номер банківської карти був зазначений позичальником в поданій заяві на видачу кредитних коштів. Також, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано розрахунки заборгованості, створені та підписані електронними підписами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Наступними кредиторами жодних нарахувань не здійснювалось. Дані документи є належними, повними та вичерпними доказами заборгованості, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення сум, заявлених до стягнення. Згідно з матеріалами справи відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі: 26 липня 2021 року - 2 387,00 грн.; 09 серпня 2021 року - 2 386,00 грн.; 20 серпня 2021 року - 1 875,00 грн.; 03 вересня 2021 року - 2 386,00 грн.; 17 вересня 2021 року - 2 386,00 грн.; 28 вересня 2021 року - 1 875,00 грн.; 11 жовтня 2021 року - 2 216,00 грн.; 25 жовтня 2021 року - 2 386,00 грн.; 11 листопада 2021 року - 2 386,00 грн. Сплата відповідачем коштів за кредитним договором свідчить про те, що він отримував кредитні кошти, усвідомлював існування даного договору та визнавав зобов`язання за ним. Також, на підтвердження розміру заборгованості, позивачем було надано суду виписку з особового рахунку відповідача із зазначенням заборгованості в розмірі 53 088,44 грн., яка складається з наступного: 24 696,84 грн. - заборгованість по кредиту; 28 391,60 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн. - штрафи та пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 липня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 485803877 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV8J6K7 було направлено позичальнику 12 липня 2021 року на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV8J6K7 було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 12 липня 2021 року (а.с. 43-46).

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 485803877 від 12 липня 2021 року (а.с. 111-114).

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, п. 2.1. якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 53 088,44 грн. (а.с. 20-22).

В подальшому, 04 серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу № 04/08/23-01. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 04 серпня 2023 року до Договору факторингу № 04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року, до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 53088,44 грн., з яких 24 696,84 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 28 391,60 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 66-71).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «ФК «Ейс», суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та боржником ОСОБА_1 , тобто у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс». Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути в подальшому передане ним на підставі договору факторингу від 24 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке, в свою чергу, не могло передати таке право вимоги позивачу ТОВ «ФК «Ейс». З урахуванням наведеного, ТОВ "ФК "Ейс" є неналежним позивачем. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо надання та отримання відповідачем кредитних коштів, а також розрахунку заборгованості.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) був укладений договір факторингу №28/1118-01.

Відповідно до п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01 клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених Договором. Згідно п.п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відтак, договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). При цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору - реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.

На виконання п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було складено та підписано Реєстр прав вимоги № 171 від 01 лютого 2022 року, де визначено, що ТОВ «Таліон Плюс» набуває право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в загальному розмірі 49 556,78 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 24 696,84 грн., заборгованість по відсоткам - 24 859,94 грн. (а.с. 71).

Кредитним договір № 485803877 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був датований 12 липня 2021 року. Тобто, Реєстр прав вимоги № 171 за яким передані (відступлені) права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» вже після укладення кредитного договору № 485803877 від 12 липня 2021 року та настання строку виконання зобов`язання за ним.

05 серпня 2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, п. 2.1. якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 53 088,44 грн.

04 серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №04/08/23-01 відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно з Реєстром боржників від 04 серпня 2023 року до договору факторингу №04/08/23-1 від 04 серпня 2023 року до ТОВ «ФК «ЕЙС» було передано право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 53 088, 44 грн., з яких 24 696,84 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 28 391, 60 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про незаконність відступлення прав вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 485803877 від 12 липня 2021 року на користь ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та недоведеність ТОВ «ФК «ЕЙС» набуття ним права вимоги до відповідача. Укладання договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з відповідачем не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги по кредитному договору № 485803877 від 12 липня 2021 року були передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» на підставі реєстру прав вимоги № 171 від 01 лютого 2022 року.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 485803877 від 12 липня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Кредитор, який заявляє вимоги про стягнення коштів за кредитним договором, зобов`язаний надати суду докази на підтвердження надання позичальнику кредиту.

При цьому за правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підтвердження своїх вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» надало заявку на отримання грошових коштів в кредит від 12 липня 2021 року, в якій зазначені анкетні дані відповідача та неповний рахунок банківської картки (а.с. 47).

Позивач не надав доказів на підтвердження підписання відповідачем вказаної заявки.

В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що відповідач при цьому пройшов ідентифікацію у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

На підтвердження надання ОСОБА_1 кредиту шляхом безготівкового зарахування грошей позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» надало копію електронного платіжного доручення № 19cbd9b6-d2ce-42e8-af94-952d192800bb від 12 липня 2021 року АТ «ТАСКОМБАНК» на суму 24 700,00 грн., в якому зазначено отримувачем кредитних коштів ОСОБА_1 , номер картки - № НОМЕР_1 (а.с. 13).

Разом з тим, копія вказаного платіжного доручення не містить підпису працівника банку. Натомість, воно містить лише графічне відображення директора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Копія вказаного платіжного доручення не містить повного номера картки, на яку здійснено перерахування коштів, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме ОСОБА_1 .

В матеріалах справи відсутні докази того, що рахунок № НОМЕР_1 належить саме ОСОБА_1 і що на його рахунок надходили кошти від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підставі кредитного договору № 485803877 від 12 липня 2021 року.

Клопотання про витребування таких доказів ТОВ «ФК «ЕЙС» суду апеляційної інстанції не подавало.

Колегія суддів відхиляє посилання представника ТОВ «ФК «ЕЙС» як на доказ надання відповідачу кредиту та наявності заборгованості на виписку з особового рахунку відповідача із зазначенням заборгованості, оскільки вказаний документ є по суті розрахунком заборгованості, що був складений самим позивачем, та не є первинним бухгалтерським документом (а.с. 48).

Також, є безпідставними посилання представника ТОВ «ФК «ЕЙС» на те, що відповідач частково оплачував заборгованість, оскільки такі посилання ґрунтуються на розрахунку заборгованості, що був складений працівником самого ТОВ «ФК «ЕЙС».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про недоведеність ТОВ «ФК «ЕЙС» надання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідачеві кредиту на підставі кредитного договору № 485803877 від 12 липня 2021 року.

Відповідно, за результатами апеляційного перегляду рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини висновку про незаконність відступлення прав вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 485803877 від 12 липня 2021 року на користь ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полякова Олексія Володимировича, подану в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року змінити шляхом виключення з мотивувальної частини висновку про незаконність відступлення прав вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 485803877 від 12 липня 2021 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді