Справа № 449/235/24 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А. В.
Провадження № 22-ц/811/3821/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Підлужного В.І.;

позивачки ОСОБА_1

та її представника адвоката Мельник Л.Я.;

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

та їхнього представника адвоката Гайової Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , представника ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року адвокат Мельник Леся Ярославівна в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому просила:

1. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , інформацію, поширену відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 про здійснення ОСОБА_10 та ОСОБА_1 незаконної торгівлі алкогольними напоями, фальшивого волонтерства та використання ними зібраних від громадян коштів в особистих цілях;

2. Зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 спростувати поширену ними недостовірну інформацію про здійснення ОСОБА_10 та ОСОБА_1 незаконної торгівлі алкогольними напоями, фальшивого волонтерства та використання ними зібраних від громадян коштів в особистих цілях шляхом оприлюднення у місцевій газеті «Нова Доба», на Інтернет-сторінці та сторінці у соціальній мережі Facebook наступного тексту спростування: " ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було розповсюджено недостовірну інформацію щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_1 стосовно здійснення ними незаконної торгівлі алкогольними напоями, фальшивого волонтерства та використання ними зібраних від громадян коштів в особистих цілях. Наскільки нам відомо, ОСОБА_12 та ОСОБА_1 є законослухняними мешканцями та підприємцями міста, здійснюють реальні збори коштів на користь Збройних Сил України";

3. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.;

4. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.;

5. Стягнути з відповідачів судові витрати: сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідачі систематично поширюють щодо позивачів недостовірну інформацію про здійснення ними незаконної торгівлі алкогольними напоями, фальшивого волонтерства та використання ними зібраних від громадян коштів в особистих цілях.

Окрім того, відповідачі 15.11.2023 року звернулися із відповідними заявами до відділення поліції №2 (м.Перемишляни) Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області та міського голови м. Перемишляни Зозулі О.З. про те, що позивачі ніби-то здійснюють "продаж алкогольних напоїв незрозумілого походження без ліцензії у магазині "У Каріни", де продаються дитячі іграшки ... свою незаконну діяльність прикривають фальшивим волонтерством, отримують різні суми коштів від жителів району, і використовують ці кошти не за призначенням, а у своїх особистих цілях, без будь-якої фінансової звітності».

Вказаними діями відповідачі порушили та порушують особисті немайнові права позивачів на честь, гідність та ділову репутацію, а також завдають останнім моральних страждань (том 1, а.с. 3-16).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (том 1, а.с.190-194).

Дане рішення оскаржила представник позивачів.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального права.

Вважає, що «свідчення свідків зі сторони Відповідачів є необ`єктивними», а свідчення свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про те, що «Позивачі ведуть правовірну та чесну волонтерську діяльність» суд не взяв до уваги.

Вважає, що «суд першої інстанції визнав встановленою обставиною незаконного продажу алкогольних напоїв, хоча даний факт не був доведений Відповідачами».

Вважає неправомірним посилання суду «на відеозаписи з камер спостереження на ринку, які підтверджують зухвалу та зверхню поведінку Позивачки та те, що вона використовує ненормативну лексику», оскільки «використання нецензурної лайки на території ринку не має ніякого відношення до обставин справи та не може слугувати причиною для приниження честі та гідності, а також порушувати право на недоторканість ділової репутації Позивачів».

Поширення самою позивачкою ОСОБА_1 фотографії заяви відповідачів до відділення поліції № 2 (м.Перемишляни) Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області, то таке поширення апелянт вважає «правом на відповідь, адже на той час зміст заяви вже активно обговорювався в громаді й Позивачка не мала вибору і повинна була терміново (адже судовий процес це довготривалий спосіб) захистити свої права і законні інтереси».

Вважає, що «публікація (вищезгаданої) заяви на власній сторінці у мережі Facebook була не лише реалізацією права на відповідь, а й спробою спростувати поширену про ОСОБА_1 та ОСОБА_15 дезінформацію».

Стверджує, що «суд першої інстанції при розгляді справи № 449/235/24 допустив серйозне порушення процесуального права, адже вийшов в нарадчу кімнату в кінці робочого дня середи 06.11.2024, а вступну і резолютивну частини оскаржуваного рішення проголосив аж в першій половині дня понеділка 11.11.2024. Така ситуація не виключила спілкування судді в цей період із третіми особами, зокрема перебування поза приміщеннями суду на вихідних» (том 1, а.с. 232-248).

Позивач ОСОБА_12 та відповідачі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , будучи своєчасно належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачів та їхнього представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

За змістом роз`яснень, які містяться у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, позовна заява про захист гідності та честі фізичної особи має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право.

В той же час, як вбачається з прохальної частини позовної заяви, сторона позивача, заявляючи вимогу про визнання поширеної відповідачами інформації недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації позивачів, не зазначає в який саме спосіб була поширена інформація, яка оспорюється позивачами.

В суді апеляційної інстанції позивачка та її представник пояснили, що оспорювана позивачами інформація була поширеною у заявах відповідачів на ім`я міського голови міста Перемишляни та «начальника поліції № 2 міста Перемишляни», копії яких долучено до позовної заяви в обґрунтування заявлених ними позовних вимог (а.с. 20, 31), а також в усній формі невизначеному колу осіб на ринку міста Перемишляни, на якому, як позивачі, так і відповідачі здійснюють свою торгівельну діяльність.

У пункті 16 вже згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи міститься роз`яснення про те, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. При цьому суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

У вище згаданому Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) висловлено думку Конституційного Суду України про те, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання окремими особами законів, «передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами», а тому такі звернення не можуть вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію.

Відтак, письмові звернення відповідачів на ім`я міського голови міста Перемишляни та «начальника поліції № 2 міста Перемишляни», копії яких позивачами долучено до позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог (а.с. 20, 31), не можуть вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію позивачів, а тому доводи, як позовної заяви, так і апеляційної скарги - з посиланням на ці письмові звернення - до уваги прийматися не можуть.

Принагідно слід зауважити, що поліцією за наслідками розгляду вищезгаданого звернення відповідачів було складено протокол про вчинення ОСОБА_10 адміністративного правопорушення, однак постановою суду від 30.01.2024 року справу про адміністративне правопорушення було повернуто до відділення поліції для належного оформлення (а.с. 21, 27), а у подальшому постановою суду від 13.03.2024 року ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 160 КУпАП, однак у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності провадження у згаданій справі було закрито (а.с. 79-81).

Стороною позивача (апелянта) визнається та обставина, що фотографії заяви відповідачів до відділення поліції № 2 (м. Перемишляни) Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області самою позивачкою ОСОБА_1 були поширеними на її власній сторінці у мережі Facebook, а відтак ця обставина (у відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України) доказуванню не підлягає.

За наведених обставин також не можуть прийматися доводи сторони позивачів про розповсюдження відповідачами інформації, яка ними оспорюється, в усній формі невизначеному колу осіб на ринку міста Перемишляни, на якому сторони даного спору здійснюють свою торгівельну діяльність, оскільки очевидним є факт більш ефективного поширення цієї інформації і більшому колу осіб у соціальних мережах самою позивачкою, ніж усно на ринку містечка з чисельністю населення приблизно 6,5 тисяч осіб.

За наведених вище обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для задоволення позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , представника ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 16 квітня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.