ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

Секретар: Чемерис А.К.

за участю: представника Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради Кущ Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради на рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 січня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , державний нотаріус Ярощук Вероніка Анатоліївна про визначення розміру часток співвласників у праві спільної власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визначення розміру часток співвласників у праві спільної власності на нерухоме майно.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що у 2019 році ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 приватизували земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер :04:002:0896 за адресою: АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність без визначення часток.

ІНФОРМАЦІЯ_1 один із співвласників, ОСОБА_3 , помер.

Спадкоємцем всього належного ОСОБА_1 майна за заповітом є ОСОБА_1 .

14 червня 2024 року позивач звернулась до державного нотаріуса Ярощук В.А. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності частку земельної ділянки, оскільки визначити частку померлого ОСОБА_1 не вбачається за можливе.

Позивач просила суд визначити частки у спільній власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,06 га, кадастровий номер :04:001:0896, у таких розмірах: за ОСОБА_1 1/3, за ОСОБА_3 1/3, за ОСОБА_2 1/3.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено частки співвласників у праві спільної власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,06 га, кадастровий номер :04:001:0896, цільове призначення якої: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у таких розмірах:

частку ОСОБА_1 - у розмірі 1/3,

частку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - у розмірі 1/3,

частку ОСОБА_2 у розмірі 1/3.

Додатковим рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2025 року стягнуто з Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаними судовими рішеннями не погодився відповідач, оскарживши їх до суду апеляційної інстанції.

У доводах апеляційної скарги вказує, що місцевий суд дійшов безпідставного висновку про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що районний суд не звернув увагу на те, що Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради не є належним відповідачем у даному спорі, оскільки у даному випадку позивач, як спадкоємець у встановленому законом порядку прийняла спадщину, а отже у Полтавської міської територіальної громади не виникає ані прав ані обов`язків щодо спадкового майна.

Звертає увагу суду, що безпідставне залучення Полтавської міської ради як відповідача, та стягнення судового збору, призведе до непередбачуваних витрат з бюджету Полтавської міської територіальної громади, тим самим порушуючи інтереси громади.

Крім того, відповідач вказує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, доходить висновку про задоволення апеляційної скарги.

Місцевим судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,06 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:001:0896, на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким передана у власність на підставі рішення Київської районної у м.Полтаві ради від 15 травня 2019 року.

Рішенням Полтавської міської ради від 26 січня 2024 року назву вулиці Тургенєва змінено на Старопавленківська.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 17 квітня 2023 Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 2).

Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла ОСОБА_1 .

Як підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим 14 червня 2024 року державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Ярощук В.А., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 є його дочка ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 червня 2024 року №1343/02-31, яка винесена державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Ярощук В.А., ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на належну на праві спільної сумісної власності частку земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :04:001:0896, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4-5).

В обґрунтування вказаної постанови нотаріус зазначила, що згідно інформації з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявні відомості про зареєстроване право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :04:001:0896, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З поданих документів вбачається, що земельна ділянка площею 0,0600 га, кадастровий номер :04:001:0896, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На підставі поданих правовстновлюючих документів на земельну ділянку, нотаріус не має можливості встановити склад спадкового майна, а саме частку земельної ділянки в спільній сумісній власності, що належала померлому.

Оскільки вищевказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності, визначити частку померлого ОСОБА_3 не вбачається за можливе, а тому, як наслідок, встановити склад спадкового майна після смерті ОСОБА_3 також неможливо (а.с. 4-5).

Встановивша вказані обставини, задовольняючи позовні вимоги районний суд вказав, що з урахуванням загального принципу рівності часток співвласників в праві спільної сумісної власності можливо визначити розмір часток співвласників, а саме: ОСОБА_1 1/3, ОСОБА_3 1/3, ОСОБА_2 1/3.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

У частині п`ятій статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) вказано, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. […] Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається, районний суд не врахував, що визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту своїх прав з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству; обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

За обставин цієї справи належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування. При розгляді справ про визнання права власності на майно в порядку спадкування, встановлення належності спірного майна до складу спадщини є передусім питаннями доведення відповідних обставин, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі № 522/3974/20 (провадження № 61-4007св23)

Із урахуванням встановлених у цій справі обставин, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо оскарження додаткового рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2025 року, колегія суддів зазначає наступне.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Отже, з наведеного слідує, що оскільки рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, то і додаткове рішення районного суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради- задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 січня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 лютого 2025 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , державний нотаріус Ярощук Вероніка Анатоліївна про визначення розміру часток співвласників у праві спільної власності на нерухоме майно - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Ю.В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак