Справа №751/3529/25
Провадження №2-о/751/120/25
Рішення

Іменем України

22 квітня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого - судді Діденко А. О.

присяжних: Шабали С.М., Панкратова С.В.,

при секретарі Бобровник Н. В.

заявник Комунальне некомерційне підприємство «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня»

особа, стосовно якої вирішується питання про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1

прокурор Абдужабарова Ірина Павлівна.

представник заявника, лікар-психіатр Перепелиця Вікторія Андріївна

представник особи, стосовно якої вирішується питання про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку адвокат Шолох Ольга Володимирівна

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові в режимі відеоконференції справу за заявою Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 без її усвідомленої згоди,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції заявника

21.04.2025 Комунальне некомерційне підприємство «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» звернулося до суду із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди строком на шість місяців.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 20.04.2025 ОСОБА_1 була доставлена на лікування у зв`язку з погіршенням психічного стану. У відділенні оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації, а також дійшла висновку, що обстеження та лікування можливі тільки в умовах стаціонару.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 21.04.2025 відкрив провадження у справі за правилами окремого провадження та призначив справу до розгляду.

У судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр, заяву про примусову госпіталізацію підтримала та просила задовольнити. Вказала, що наразі в ОСОБА_1 наявний тяжкий психічний розлад, вона перебуває в кататонічному ступорі, а тому потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару.

ОСОБА_1 в судовому засіданні через свій психічний стан не висловилась щодо заяви.

Представник особи, стосовно якої вирішується питання про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку адвокат Шолох О.В., у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення заяви.

У судовому засіданні прокурор заяву підтримала.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст правовідносин

Згідно з супровідним листком №378 та талоном до нього ОСОБА_1 20.04.2025 о 22 год. 41 хв. доставлена на ношах до КНП «ЧОПНЛ» у зв`язку з психічним розладом.

21.04.2025 її сестра ОСОБА_2 написала заяву до КНП «ЧОПНЛ», за змістом якої просила госпіталізувати ОСОБА_1 у зв`язку з погіршенням її психічного стану: декілька днів не вживала їжу та не пила води, по декілька годин дивиться в одну точку, завмирає в одному положенні, пропала мова, не розмовляє та не реагує на звернення до неї.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 21.04.2025 ОСОБА_1 неодноразово лікувалась у КНП «ЧОПНЛ», остання страждає на тяжкий психічний розлад: шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу, з кататонічними включеннями, кататонічний ступор. На даний час пацієнтка лежить у ліжку із зажмуреними очима, на звернення не реагує, на запитання не відповідає, мовний та зоровий контакт повністю відсутні, перебуває у світі своїх галюцинаторних переживань. Критика до своєї хвороби та своєї небезпечної поведінки повністю відсутня, не дає усвідомленої згоди на надання стаціонарної та психічної допомоги, так як отримати цю згоду не є можливим через стан пацієнтки. ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю тяжкого психічного розладу виявляє безпосередню небезпеку для свого життя та згідно із Законом України «Про психіатричну допомогу» підлягає лікуванню в умовах психіатричного стаціонару.

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін

Статтями 28, 29 Конституції України кожному гарантовано право на повагу до його гідності, право на свободу та особисту недоторканість.

Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування (ст. 49 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається в найменш обмежених умовах, що забезпечують безпеку особи та інших осіб, при додержанні прав і законних інтересів особи, якій надається психіатрична допомога.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає підстави для госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

У пункті 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплені підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема законне затримання психічнохворих.

За змістом принципу 11 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Захист осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» від 18 лютого 1992 року № 46/119, жодне лікування пацієнта не повинно відбуватися без його інформованої згоди, за виключенням випадків, передбачених пунктами 6, 7, 8, 13 та 15 даного принципу.

Крім випадів, передбачених пунктами 12, 13, 14 і 15 даного принципу, лікування будь-якого пацієнта може проводитися без інформаційної згоди пацієнта, якщо уповноважений законом кваліфікований психіатричний працівник визначить, що воно терміново необхідне для того, щоб запобігти шкоді пацієнта або інших осіб.

Частиною 3 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено обов`язкове надання до заяви висновку комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно з ч.ч. 2-6 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів мають право відмовити у наданні психіатричної допомоги у разі відсутності підстав для її надання. Відмова у наданні психіатричної допомоги із зазначенням її причин фіксується у медичній документації за підписом особи чи її законного представника та лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів.

У відповідності до практики ЄСПЛ, нікого не може бути позбавлено свободи як «психічнохворого», окрім як при дотриманні трьох мінімальних умов: особу може бути взято під варту, якщо достовірно доведено на основі об`єктивної медичної експертизи, що вона є психічнохворою, крім випадків, коли вимагається термінове затримання; характер психічного розладу особистості має вимагати обов`язкового утримання під вартою. Має бути доведено, що позбавлення свободи є необхідним в даних обставинах; психічний розлад, підтверджений об`єктивними медичними доказами, повинен зберігатися протягом періоду тримання під вартою («Ілнзєєр проти Німеччини» (Ilnseher v. Germany) [ВП], 2018, § 127; «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], 2012, § 145; «Д.Д. проти Литви» (D.D. v. Lithuania), 2012, § 156; «Кальвейт проти Німеччини» (Kallweit v. Germany), 2011, § 45; «Штукатуров проти Росії» (Shtukaturov v. Russia), 2008, § 114; «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), 2000, § 45; «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. The Netherlands), 1979, § 39).

У провадженні щодо госпіталізації у примусовому порядку до закладу з надання психіатричної допомоги повинні бути забезпечені ефективні гарантії захисту від свавілля, враховуючи вразливість осіб, які страждають на психічні розлади, та необхідність наведення дуже вагомих причин для обґрунтування будь-якого обмеження їхніх прав (рішення ЄСПЛ у справі «М.С. проти Хорватії (№ 2)» (M.S. v. Croatia (no. 2), 2015, § 147).

Розглядаючи дану справу, в суду не виникло підстав піддати сумніву об`єктивність і достовірність висновку комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність госпіталізації ОСОБА_1 до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, а отже, суд з даним висновком погоджується.

Аналізуючи всі вищезазначені докази, як належність і допустимість, достовірність кожного із них окремо, так і достатність у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для госпіталізації ОСОБА_1 у психіатричний заклад у примусовому порядку без її згоди, а тому заява підлягає задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку.

VІ. Інші процесуальні дії

У відповідності до положень п. 9 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Отже, суд визнає необхідним застосувати п. 9 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 8, 13-14, 16, 27 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 4, 5, 76, 77, 79, 259, 263-265, 268, 273, 341, 342, 430 ЦПК України, суд

Вирішив:

Заяву Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» задовольнити.

Госпіталізувати у примусовому порядку до Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , для надання психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 25.04.2025.

Суддя А. О. Діденко

Присяжні С. М. Шабала

С. В. Панкратов