КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 357/12955/24

номер провадження: 22-ц/824/4987/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - адвоката Тараненка Артема Ігоровича на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2024 року у складі судді Бебешко М.М., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС» ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 18 листопада 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та відповідачкою укладено кредитний договір № 119082036 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Позивач вказував, що відповідачка за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - www.moneyveo.ua, ознайомилась з Правилами надання грошових коштів у позику (Додаток № 3), які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після цього, відповідачка добровільно, без примусу чи тиску заявила про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.

Зазначав, що відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 18 600 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Після вчинених дій відповідачкою, 18 листопада 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 18 600 грн 00 коп. на її банківську карту № НОМЕР_1 що, на думку позивача, є доказом того, що відповідачка прийняла пропозицію ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Позивач вказував, що 28 листопада 2018 року між первісним кредитором та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 119082036 від 18 листопада 2022 року.

30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» і товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 119082036 від 18 листопада 2022 року.

В подальшому, 17 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 17/07/2024. Відповідно до Реєстру боржників за договором факторингу № 17/07/2024 від 17 липня 2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» позивачу перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 77 731 грн 12 коп.

ТОВ «ФК «ЕЙС» вказувало, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором № 119082036 від 18 листопада 2022 року, та відповідно до витягу з Реєстру боржників до позивача перейшло право грошової вимоги за цим кредитним договором в сумі 77 731 грн 12 коп., з яких: 18 600 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 59 131 грн 12 коп. - сума заборгованості за відсотками.

З урахуванням наведеного, ТОВ «ФК «ЕЙС» просило стягнуто з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 119082036 від 18 листопада 2022 року в розмірі 77 731 грн 12 коп., а також документально підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн 00 коп.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2024 року позов ТОВ «ФК «ЕЙС» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №119082036 від 18 листопада 2022 року у загальному розмірі 30 318 грн 00 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» судові витрати у справі за сплату судового збору у розмірі 944 грн 82 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 340 грн 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «ФК «ЕЙС» - адвокат Тараненко А.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині незадоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Також просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» 16 056 грн 00 коп. судові витрати, понесені в суді першої та апеляційної інстанції у вигляді сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. та 3 633 грн 60 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час вирішення питання про стягнення відсотків за користування кредитом належним чином не досліджено умови кредитного договору №119082036 від 18 листопада 2022 року.

Вказує, що згідно з пунктом 4.3 кредитного договору, сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в пункті 1.7 цього договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Тому вважає, що за умовами кредитного договору існувало два періоди нарахування процентів: за користування кредитними коштами згідно зі ст.1048 ЦК України визначеному договором; за користуванням кредитними коштами відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, за весь час прострочення.

Зазначає, що кредитний договір хоча й містив дату повернення кредитних коштів, але водночас передбачав закінчення умов кредитування саме моментом повернення кредитних коштів (пункт 11.1 кредитного договору).

Отже, на думку скаржника, суд першої інстанції під час ухвалення рішення неналежно врахував істотні умови договору, що погоджені сторонами та безпідставно не стягнув із відповідачки на користь позивача проценти за користування кредитними коштами відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, за весь час прострочення.

Відповідачка ОСОБА_1 не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 77 731 грн 12 коп., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18 600 грн 00 коп., а також в частині розподілу судових витрат, представником ТОВ «ФК «ЕЙС» не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України його законність та обґрунтованість в цій частині колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 листопада 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 119082036 у формі електронного документу з використанням електронного підпису (а.с.22-38).

Згідно з пунктом 14.1 кредитного договору, його невід`ємною частиною є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту продукту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 23-29).

Відповідно до умов пункту 2.1 кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 18 600 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Згідно з пунктом 2.2 кредитного договору, сума кредитного ліміту, вказана у пункті 2.1 договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.

Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 18 600 грн 00 коп. одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 18 грудня 2022 року (пункт 2.3 кредитного договору).

Відповідно до пункту 2.4 кредитного договору, другий та решта траншів з договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим Договором.

Згідно з пунктом 2.5 кредитного договору, загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту за всіма наданими траншами, що отримані позичальником протягом всього строку дії договору.

Позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому пунктом 3.2 договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором (пункт 3.1 кредитного договору).

Відповідно до пункту 3.2 кредитного договору, сторони погодили, що встановлений в пункті 3.1 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.

Згідно з пунктом 3.3 кредитного договору, для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1 171 грн 80 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет.

У відповідності до пункту 8.11 кредитного договору, для суми кредиту отриманої за першим траншем, що вказана в пункті 2.3 договору, за перші 30 днів дисконтного періоду, без виконання позичальником умов пункту 8.5 договору, орієнтовна загальна вартість кредиту складе 30 318 грн 00 коп. та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 11 718 грн 00 коп. та суму кредиту у розмірі 18 600 грн 00 коп.

09 січня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 119082036 від 18 листопада 2022 року, за умовами якої в зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору та зверненням позичальника, кредитодавець надає позичальнику розстрочку у погашенні заборгованості в сумі 23 965 грн 96 коп. на 147 днів.

Загальна сума заборгованості, вказана в пункті 1 додаткової угоди, є фіксованою, а будь-які нарахування за договором призупиняються.

За змістом пункту 3 додаткової угоди, позичальник сплачує кредитодавцю суму заборгованості, вказану у пункті 1 додаткової угоди, частками в розмірі не менше ніж 15 відсотків від її загальної суми за наступним графіком: 30 січня 2023 року - 3 595 грн 00 коп.; 20 лютого 2023 року - 3 595 грн 00 коп.; 13 березня 2023 року - 3 595 грн 00 коп.; 03 квітня 2023 року - 3 595 грн 00 коп.; 24 квітня 2023 року - 3 595 грн 00 коп.; 15 травня 2023 року - 3 595 грн 00 коп.; 05 червня 2023 року - 2 395 грн 96 коп.

Згідно з пунктом 5 додаткової угоди, при порушенні позичальником графіку сплати Заборгованості, визначеного п. 3 цієї Додаткової угоди, ця Додаткова угода втрачає чинність з моменту її укладення, а Договір продовжує діяти без урахування її умов.

Відповідно до п.6 Додаткової угоди всі інші умови Договору не змінені цією Додатковою угодою, залишаються чинними у попередній редакції і Сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання (а.с. 39).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 18 листопада 2022 року підписала заявку на отримання грошових коштів в кредит на суму 18 600 грн 00 коп. шляхом перерахування на карту № НОМЕР_2 (а.с. 53).

Фактичне перерахування коштів за кредитом підтверджується відповідним платіжним дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 18 листопада 2022 року, з якого видно, що ОСОБА_1 перераховано 18 600 грн 00 коп., а також довідкою № 07_1/2024 про успішний переказ через платіжний сервіс LiqPay ПриватБанка (а.с.74, 75-77).

Судом встановлено, ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором №119082036 від 18 листопада 2022 року, внаслідок чого у неї постійно існувала заборгованість.

Частиною 1 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до боржників, в тому числі, до відповідачки за кредитним договором №119082036 від 18 листопада 2022 року (а.с.78-84).

Того ж дня, 28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін (а.с. 92).

31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 рок, згідно з якою продовжено строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року за № 28/1118-01 (а.с. 93).

Того ж дня, 31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №27, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року (а.с.100).

Крім того, 31 грудні 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 31, згідно з якою строк дії договору факторингу №28/1118-01 продовжено до 31 грудня 2023 року (Додаток № 30). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року (а.с.101).

Також 31 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії цього договору до 31 грудня 2024 року (а.с. 102).

Згідно даних витягу з Реєстру прав вимоги № 216 від 14 лютого 2023 року ТОВ «Таліон плюс» набуло право вимоги за кредитним договором № 119082036 від 18 листопада 2022 року в розмірі 43 920 грн 04 коп., в тому числі, заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 18 600 грн 00 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 25 320 грн 04 коп. та суму фінансування у розмірі 6 882 грн 00 коп. (а.с.103-105).

Судом встановлено, що 30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 за кредитним договором №119082036 від 18 листопада 2022 року (а.с. 83-88).

Згідно витягу з Реєстру прав вимоги № 2 від 20 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 119082036 від 18 листопада 2022 року в розмірі 77 731 грн 12 коп., в тому числі, заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 18 600 грн 00 коп. та заборгованість за відсотками у розмірі 59 131 грн 12 коп., а також сума фінансування 576 грн 60 коп. (а.с.103-105).

В подальшому, 17 листопада 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 17/07/24, згідно з яким ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №119082036 від 18 листопада 2022 року (а.с. 99-105).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 77 731 грн 12 коп., з яких: 18 600 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 59 131 грн 12 коп. - сума заборгованості за відсотками та сума фінансування 334 грн 80 коп. (а.с. 130-132).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд першої інстанції правильно установив, що укладений 18 листопада 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 договір кредитної лінії № 119082036 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, є таким, що підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Тобто, кредитний договір № 119082036 від 18 листопада 2022 року є укладеним.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зазначила, що припис абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст.1050 ЦК України.

Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст.1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст.1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

Так, у відповідності до вказаних вище умов кредитного договору № 119082036 від 18 листопада 2022 кредит в розмірі 18 600 грн 00 коп. було надано ОСОБА_1 на дисконтний строк 30 днів від дати отримання першого траншу.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що позичальник ОСОБА_1 виконала умови пункту 3.2 кредитного договору та продовжила строк кредитування.

В той же час, додатковою угодою від 09 січня 2023 року до кредитного договору, сторони погодили, що кредитодавець надає розстрочку для виконання боргових зобов`язань та встановлює новий графік платежів.

Однак за умовами пункту 5 додаткової угоди, при порушенні позичальником графіку сплати заборгованості ця додаткова угода втрачає чинність з моменту її укладення, а договір продовжує діяти без врахування її умов.

З розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як первісним кредитором за кредитним договором № 119082036 від 18 листопада 2022 року, вбачається, що відповідачка не сплачувала платежі згідно графіку, встановленого додатковою угодою, а отже, згідно з пунктом 5 додаткової угоди, ця додаткова угода втратила чинність з моменту її укладення.

Таким чином строк кредитування за вказаним кредитним договором становить 30 днів від дати отримання першого траншу, а оскільки позивачем не надано доказів того, що строк було продовжено, то нарахування відсотків на період понад строку кредитування є незаконним.

Отже, з урахування наведених вище вимог закону, правових висновків Верховного Суду та фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором № 119082036 від 18 листопада 2022 в розмірі 30 318 грн 00 коп., що складається із: суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18 600 грн 00 коп. та суми заборгованості за відсотками у розмірі 11 718 грн 00 коп. (з розрахунку 18 600 грн 00 коп. (сума кредиту) ? 30 (строк кредиту) ? 2,10 % (відсоткова ставка, визначена в пункті 8.3 договору).

При цьому суд зазначив, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак правом на нарахування компенсаційних втрат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, позивач у суді першої інстанції не скористався.

Водночас згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому у суду першої інстанції були відсутні процесуальні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача процентів, нарахованих після закінчення строку надання кредит на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

З цих же підстав, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув з відповідачки на користь позивача проценти за користування кредитними коштами відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, за весь час прострочення.

У даному випадку колегія суддів враховує, що сам факт цитування у позові диспозиції ч.2 ст.625 ЦК України без відповідного обґрунтування позовних вимог цією нормою, проведення розрахунку заборгованості за процентами за відповідний період прострочення грошового зобов`язання після закінчення дії кредитного договору та виходячи із ставки 3 % річних, не може вважатись пред`явленням позову про стягнення процентів, нарахованих відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Таким чином суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Що стосується клопотанняпредставника ТОВ «ФК «ЕЙС» - адвоката Тараненка А.І.про задоволення позовних вимог про стягнення процентів у заявленому розмірі, з урахуванням процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, то у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для вирішення цих позовних вимог з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції, ТОВ «ФК «ЕЙС» не заявляло до ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення процентів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, і ці вимоги не були предметом розгляду у суді першої інстанції, рішення суду по них не ухвалювалось, то у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для розгляду вказаних вище вимог апеляційної скарги відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України та встановленого у ч.1 ст.13 ЦПК України принципу диспозитивної цивільного судочинства.

Інші доводи та обставини, які викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких підстав апеляційна скарга представника ТОВ «ФК «ЕЙС» - адвоката Тараненка А.І. підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2024 року - без змін.

Що стосується клопотання представника ТОВ «ФК «ЕЙС» - адвоката Тараненка А.І. про розподіл судових витрат, а саме, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» 16 056 грн 00 коп. судових витрат, понесених в суді першої та апеляційної інстанції у вигляді сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. та 3 633 грн 60 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп., то воно не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1-2 ст.133 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у ст.ст. 141-142 ЦПК України.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегією суддів апеляційну скаргу представника ТОВ «ФК «ЕЙС» - адвоката Тараненка А.І. залишено без задоволення, а заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2024 року - без змін, то у суду апеляційної інстанції відсутні правові підставі для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - адвоката Тараненка Артема Ігоровича залишити без задоволення.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: