Провадження № 2/727/42/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

14 квітня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді М.Є. Бойко,

за участю:

секретаря судових засідань В.В.Васківчук,

представника позивачки адвоката Гавриш Г.А.,

представника відповідача Осовської М.М.,

представника третьої ооби Забаранської Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Чернівці, в порядку загального позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, управління комунальної власності Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) "Полєтаєва, 8" про визнання незаконними дій управління комунальної власності Чернівецької міської ради щодо відмови у приватизації житлового приміщення та зобов`язання провести приватизацію квартири за відсутності ордеру,

встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом, в якому просить визнати відмову управління комунального майна Чернівецької міської ради від 19.08.2024 року N?B-901/14/01-13/1170 у приватизації квартири АДРЕСА_1 неправомірною та зобов?язати її провести за відсутності ордеру на вказане житлове приміщення.

В обґрунтування таких вимог позивачка зазначила, що постійно проживає, а з 2010 року зареєстрована у вищевказаній квартирі, загальною площею 35 кв.м., житловою площею 20.4 кв.м, ордер на вселення до якої було видано її померлому чоловікові ОСОБА_2 на підставі протоколу спільного рішення адміністрації та профкому ДП БУ-147 від 18.09.1985 року, та є її наймачем. Ця квартира належить до державного житлового фонду місцевих рад, оскільки є власністю територіальної громади м. Чернівці та перебуває на балансі ОСББ «Полетаєва, 8».

З метою реалізації права на безоплатну приватизацію зазначеного житлового приміщення 25 липня 2024 року вона звернулася до управління комунального міського майна Чернівецької міської ради з відповідною заявою.

Листом від 30.08.2024 року відповідач повідомив її про те, що відсутні підстави для приватизації житла з тих підстав, що до заяви не надано копію ордера на житлове приміщення та рекомендовано звернутися до суду. При цьому відповідач посилався на Положення про порядок передачі квартир ( будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396.

Ордер на вселення в гуртожиток у неї, а також в управлінні комунального майна Чернівецької міської ради, у Державному архіві Чернівецької області, ДП БУ-147 не зберігся, правонаступника останнього - МПІ «Буковинатрансбуд» в м. Чернівці розформовано.

Відмова Чернівецької міської ради в приватизації квартири є незаконною, такою, що порушує житлові права, оскільки в спірній квартирі її сім`я проживає на законних підставах з 1988 року, іншого власного житла вони не мають.

Ухвалою суду від 20.12.2024 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити порядку загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву, поданому 15 січня 2025 року, представник відповідачів управління комунальної власності Чернівецької міської ради та Чернівецької міської ради Осовська М.М. просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки управління не відмовило позивачці у приватизації житла, а лише надало роз`яснення про необхідність подати повний пакет документів, а саме: в листах від 19.08.2024 та 30.08.2024 року йшлося про те, що у складі документів, поданих позивачкою, відсутній ордер на житлове приміщення, що унеможливлює прийняття рішення про приватизацію. При цьому представник зазначила, що сам ордер у розпорядженні управління ніколи не перебував і не міг перебувати, оскільки до 2004 року будинок по АДРЕСА_2 мав статус гуртожитку та належав ДП БУ-147 ВАТ «Трест «Південзахідтрансбуд», правонаступником якого є МПП «Буковинатрансбуд». Саме це підприємство і видавало ордери на вселення та лише рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 09.03.2004 року №190/5 цей будинок було визнано житловим відомчого підпорядкування, а згодом - згідно з рішенням від 22.02.2005 №123/3 розпочато процес його передачі в комунальну власність та на баланс ОСББ «Полєтаєва 8». Крім того, представник зазначила, що позивачка посилається на ордер, виданий на кімнату №62, тоді як заява на приватизацію нею подана щодо квартири АДРЕСА_3 . Також вказує, що відсутня інформація про відкриття або переоформлення особового рахунку на ім`я ОСОБА_1 після смерті її чоловіка у 2005 році, а у списках мешканців гуртожитку по АДРЕСА_2 , доданих до матеріалів справи, прізвища позивачки та членів її сім`ї взагалі не вказані.

27.05.2025 року представник позивачки адвокат Гавриш Г.А. подала до суду відповідь на відзив представника відповідачів на позов, у якому зазначила, що з часу отримання ордеру на житло померлим чоловіком ОСОБА_1 вся їх сім`я безперервно проживає у ньому, утримує та сплачує комунальні послуги. Номер квартири дійсно змінювався, однак останнім є № 66 саме щодо неї і подано заяву на приватизацію.

Законність їхнього проживання у спірній квартирі Чернівецькою міською радою не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні зазначеним житлом Чернівецька міська рада протягом усього часу їх проживання не заявляла. Іншого житла у Позивачки та її сім?ї не має, що свідчить про те, що вони мають достатні та триваючі зв?язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому їх «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції. Відповідно до положень частини 10 статті 8 у прив?язці до пункту 2 статті 2 закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому посилання управління комунальної власності Чернівецької міської ради на те, що позивачка не має права на приватизацію згідно з положенням ст. 58 Житлового кодексу України, оскільки не надала ордеру, є безпідставними. Отже, ОСОБА_1 вселилась у квартиру на законних підставах, законність її проживання ніким не спростована та не заперечується, проте відсутність ордеру позбавляє позивачку можливості реалізувати своє право на приватизацію житла. Разом з тим, управління комунального майна Чернівецької міської ради не спростувало факту, що такий ордер дійсно видавався, отже, позовні вимоги є обгрунтованими, а,відтак, підлягають задоволенню.

24.02.2025 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСББ «Полетаєва, 8»ОСОБА_3 подала до суду письмові пояснення, в яких вказала, що у 1985 році, на підставі ордеру ДІ БУ-147 ОСОБА_2 разом із сім`єю: дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 вселилися в кімнату в будинку АДРЕСА_2 , який на той час мав статус гуртожитку. На підставі рішення виконавчого комітету міської ради N?141/7 від 28 березня 2017 року позивачці з сім?єю було надано дозвіл на збереження виконаного ними перепланування та переобладнання квартири, в якій вони проживають, та допоміжних приміщень. Відповідно до чинного законодавства Позивачка має право на приватизацію цього житла, оскільки вселилась до нього на законних підставах, сплачує комунальні послуги, тривалий час разом з сім`єю там проживає, зареєстрована у встановленому законом порядку .

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Гавриш Г. позов підтримала із зазначених у ньому підстав та просила повністю задовольнити. При цьому також пояснила, що позивачка та її сім`я постійно проживають в одній і тій же квартирі , проте її номер неодноразово змінювався, на даний час це № 66.

Представник відповідачів Осовська М. просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві на позов, а також зазначила, що Чернівецька міська рада є неналежним відповідачем у справі, оскільки всі питання та прийняття рішень щодо приватизації житла є компетенцією саме управління комунальної власності Чернівецької міської ради

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що позивачка та її сім`я з вісімдесятих років проживають у квартирі в буд. АДРЕСА_2 , яка на даний час має номер 66. На даний час лише три квартири в цьому будинку залишаються не приватизованими, в тому числі ОСОБА_1 в зв`язку із втратою раніше виданого на це житло ордеру.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до рішення виконавчого комітету ЧМР від 09.03.2004 року №190/5 про надання статусу житлового будинку відомчого підпорядкування гуртожитку по АДРЕСА_2 вирішено надати статус житлового будинку відомчого підпорядкування з загальними комунальними зручностями будинку АДРЕСА_2 , який використовувався як гуртожиток МПП «Буковинатрансбуд» (а.с.33).

Зі списку мешканців гуртожитку по АДРЕСА_2 , яким згідно спільного рішення адміністрації, профкому ДП БУ-147 та спілки надані кімнати під житло вбачається, що кімната АДРЕСА_4 в цьому будинку була надана ОСОБА_2 ( а.с. 30-31)

23.02.2010 року рішенням виконкому Чернівецької міської ради N?110/3 «Про затвердження акту приймання-передавання у комунальну власність житлового будинку N? НОМЕР_1 на АДРЕСА_5 з передачею його на баланс об?єднанню співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) Полетаєва,8» було затверджено акт приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади м. Чернівців стовісімнадцятиквартирного житлового будинку N?8 на АДРЕСА_5 від МПП «Буковинатрансбуд» з передачею його на АДРЕСА_2 для утримання та обслуговування(а.с.36).

Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові, зареєстрованого управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернівецької міської ради Чернівецької області вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінив прізвище, ім`я на ОСОБА_6 , про що в книзі реєстрації актів про переміну прізвища, імені, по батькові 06.06.2000 року зроблено запис №368 (а.с.8)

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 13 березня 2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 19.08.2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, 23 жовтня 1962 року ОСОБА_7 укладений шлюб з ОСОБА_4 , про що зроблено відповідний актовий запис за №1339 (а.с.10).

Копією форми N?16 підтверджується реєстрація з 1988 року ОСОБА_1 у гуртожитку АДРЕСА_2 (а.с.22)

З витягу з реєстру територіальної громади №2024/007752944 від 02.07.2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 29.10.2010 року зареєстрована за адресою : АДРЕСА_6 . ( а.с.11). Відповідно до довідки про склад сім`ї №28 від 15.11.2024 року ОСББ «Полєтаєва,8» вбачається, що за адресою: АДРЕСА_6 . зареєстровані також члени її сім`ї: з 27.12.1999 року - син ОСОБА_5 , з 29.10.2010 року син - ОСОБА_8 , з 08.05.2019 року онук - ОСОБА_9 ( а.с.24).

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28.03.2017 року N?141/7 "Про визначення технічної можливості поліпшення житлового фонду шляхом його перепланування або переобладнання в м. Чернівцях» ( пункт 1.6) визначено технічну можливість та збережено виконане перепланування та переобладнання квартир і допоміжних приміщень ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , які проживають в квартирі АДРЕСА_1 та з метою влаштування окремої квартири виконали перепланування, обладнали житлову кімнату 10,0 кв.м, сумісний санвузол 3,7 кв.м. коридор 3,2 кв.м. та кухню 7,4 кв.м. на площі умивальні коридору, комори загального користування та на частині площі житлової кімнати. Після перепланування житлова площа квартири складає 20,4 кв.м., загальна - 35,0 кв.м.(підстава: висновок постійно діючої міжвідомчої комісії від03.03.2017 року, протокол N?3 технічний висновок ЧМКБТ, замовлення N?56-1/2016-113, 56-1/2016-АР, витяг з протоколу загальних зборів ОСББ) (а.с.37).

З відповіді Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Полєтаєва, 8» вбачається, що відомості щодо укладення ОСОБА_1 договору найму житлового приміщення, укладеного на підставі спеціального ордеру та/або договору оренди житла за адресою: АДРЕСА_2 відсутні. Відповідно до списку мешканців гуртожитку по АДРЕСА_2 станом на 2002 рік кімнату під N? 68 займав ОСОБА_6 ( покійний чоловік ОСОБА_1 ), з сім?єю із 2-х осіб. Раніше сім?я проживала в кімнаті N? 118 (наймач, дружина та син), за вищевказаною адресою. Після смерті основного квартиронаймача - ОСОБА_10 в квартирі залишилася проживати його дружина - ОСОБА_1 з сім?єю. Надалі, п. 1.6 рішення N?141/7 від 28.03.2017 року виконавчий комітет вирішив визначити технічну можливість та зберегти виконане перепланування квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , у якій сім?я проживає по теперішній час.( а.с.42)

Відповідно до списку громадян Шевченківського району м. Чернівці, які мають право на отримання приватизаційних паперів у Чернівецькому обласному управлінні Ощадбанку України, у ньому як такі особи зазначені: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 ( а.с.27)

25.07.2024 року позивачка звернулася до Управління комунального майна Чернівецької міської ради із заявою про передачу їй та членам її сім`ї в приватну власність в рівних частках квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 ( а. с.25).

Як вбачається з відповіді на вищевказану заяву ОСОБА_1 їй роз`яснено, що управлінням комунальної власності, на підставі п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. N? 396 зі змінами, було надано позивачці перелік необхідних документів для прийняття рішення щодо приватизації житла, а саме, уточнено, що одним з них є копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку (лист від 19.08.2024 р. N? B-901/14/01-13/1094), проте, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не поданий визначений чиним законодавством комплект документів щодо приватизації квартири N? АДРЕСА_1 , а саме: не надано копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку, відсутні законні підстави для прийняття рішення органу приватизації про передачу у власність цього житла. При цьому заявниці також роз`яснено, що згідно зі статтею 8 частиною 11 Закону України "Про приватизацію, державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир, вирішуються судом (а.с. 39).

Отже, управління комунальної власності Чернівецької міської ради роз`яснило позивачці, що вона не має законних підстав для приватизації житлового приміщення та відмовило у розгляді її заяви про приватизацію житла з підстав ненадання копії ордера на житлове приміщення.

Зінформаційної довідки №1052 від 15.11.2024 року вбачається, що документи ДП БУ - 147 на зберігання до архіву не надходили, в зв?язку з чим надати копію протоколу спільного рішення адміністрації та профкому ДП БУ - 147 від 18.09.1985 року, на підставі якого було надано право на отримання житлової площі (кімнати в гуртожитку) ОСОБА_2 та копію ордеру неможливо ( а.с.41).

Згідно з частиною третьою статті 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир ( будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Можливість набуття фізичною або юридичною особою права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, передбачено також частиною першою статті 345 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках ( житлові кімнати, житлові блоки ( секції), кімнати у квартирах та багатоквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (частина друга статті 2 вказаного Закону).

Приватизація здійснюється, в тому числі, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир ( будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю ( стаття 3 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз.

У частинах першій, десятій статті 8 цього Закону зазначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься: відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, частина друга статі 2 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду»).

Пунктом 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень, затверджених постановою Ради міністрів УРСР і Української республіканської ради профспілок від 11 грудня 1984 року №470 ( у редакції, чинній на час вселення позивачки до спірного житлового приміщення та реєстрації за вказаною адресою), було передбачено, що при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності.

Отже, ордер не зберігався у наймача житла й при вселенні у квартиру він зобов`язаний був здати ордер на це житлове приміщення.

Матеріали справи свідчать, що позивачка вживала відповідних заходів з метою отримання копії вказаного ордера, звернувшись з відповідним запитом до архівної установи. Проте, у відповіді на звернення її адвоката було повідомлено про відсутність цього ордера.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" ЄСПЛ визначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання "житлом", що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Аналіз вищевикладений статей свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла презюмується і підлягає захисту у разі його порушення.

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

На переконання суду тривале проживання у спірному житловому приміщенні ОСОБА_1 є достатньою підставою для того, щоб вважати це нерухоме майно її житлом у розумінні статті 8 Конвенції, й таким, що підлягає приватизації відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відсутність ордера на вселення у це житлове приміщення саме по собі не є підставою для висновку, що займане позивачкою житлове приміщення не є житлом у розумінні пункту 1 статті 8 Конвенції, враховуючи значний тривалий зв`язок з конкретним місцем проживання.

Як свідчать вище перелічені докази, позивачка вселилася у квартиру, яка на даний час має номер АДРЕСА_1 на законних підставах, несе витрати з утримання займаного нею житлового приміщення, законність її проживання у цьому житлі ніхто не оспорює, однак внаслідок відсутності ордера, на підставі якого вона була вселена до цього житлового приміщення, ОСОБА_1 та члени її сім`ї позбавлені можливості реалізувати гарантоване їм Законом право на його приватизацію, яке підлягає судовому захисту.

З огляду на вказане відхилення відповідачем заяв ОСОБА_1 про приватизацію займаної нею квартири є безпідставним, а позовні вимоги в цій частині - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Проте, суд вважає слушними відповідні доводи представника Чернівецької міської ради, оскільки належним відповідачем у даному випадку є орган приватизації - управління комунальної власності Чернівецької міської ради, факту порушення прав позивачки Чернівецькою міською радою судом не встановлено.

Вирішуючи позовні вимоги в іншій частині, а саме про зобов`язання управління комунального майна Чернівецької міської ради провести приватизацію житлового приміщення (квартири) за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 35,0 кв.м., житловою площею 20,4 кв.м. на користь ОСОБА_1 та членів її сім?ї, за відсутності ордера на житлове приміщення, на підставі закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд виходить з наступного.

Порядок, процедура, умови приватизації, права та обов`язки сторін приватизації квартири чітко урегульована Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському або оперативному управлінні яких перебуває державний житловий фонд.

Верховний Суд у постанові від 10.07.2024 року у справі № 760/10769/22 виснував: «Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням № 396 визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами і до числа уповноважених на це установ суд не належить, оскільки не наділений повноваженнями на прийняття рішення про приватизацію квартири.

Отже, суд не може підміняти інший орган державної влади або місцевого самоврядування, перебирати на себе повноваження з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цих органів. Окрім того, слід звернути увагу на те, що суд також не уповноважений перевіряти весь пакет документів, поданий заявницею, що є компетенцією лише органу приватизації. Суд може усунути лише ті порушення, які є предметом оскарження, за установлення факту таких порушень.

Варто зазначити, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову в частині зобов`язання провести приватизацію житлового приміщення слід відмовити.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у сумі 2422, 40 коп., а тому, пропорційно до розміру задоволених її вимог (50%), 1211,20 грн. підлягають стягненню з належного у справі відповідача - управління комунального майна Чернівецької міської ради на користь позивачки, відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 23, 81, 89, 258, 259, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову управління комунального майна Чернівецької міської ради від 19.08.2024 року N?B-901/14/01-13/1170 у приватизації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ) квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з управління комунального майна Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211 грн.20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складено 24.04 .2025 року.

Суддя М.Є.Бойко