ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4222/25 Справа № 243/7009/24 Суддя у 1-й інстанції - Фалін І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 243/7009/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2025 року, яке ухвалено суддею Фаліним І. Ю. в м. Слов`янську Донецкої області, та повне судове рішення складено 23 січня 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 .

Після смерті матері залишилось спадкове майно у виді недоотриманих сум пенсійних виплат.

10 травня 2024 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України щодо оформлення недоотриманої пенсії за життя його матір`ю. За наслідком розгляду вказаної заяви було встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29 серпня 2023 року № 3223- фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За матеріалами електронної пенсійної справи мати позивача перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією в м. Маріуполь, як внутрішньо переміщена особа, та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , тобто відсутній факт сумісного проживання на день смерті. У зв`язку з чим Пенсійним фондом України 16 травня 2024 року прийнято рішення № П/С № 72 щодо відмови позивачу в оформленні та виплаті недоотриманої суми пенсії в зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , оскільки недотримано вимоги ст. 36, ст. 52 Закону № 1058 та п.2.22 Порядку 22-1.

З метою прийняття спадщини позивач 23 травня 2024 року позивач звернувся з відповідною заявою до Вишневої державної нотаріальної контори та було заведено спадкову справу № 160/2024. На запит нотаріуса Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило, що сума недоотриманої пенсії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 29 травня 2021 року по 31 січня 2024 року складає 188 940,11 грн та відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

31 липня 2024 року державний нотаріус Вишневої державної нотаріальної контори Філатова І.І. винесла постанову про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові кошти, що знаходяться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області в розмірі 188 940,11 грн, що належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що спадкоємцями першої черги є донька померлої ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 ; до спадкової справи не надана довідка з останнього місця реєстрації померлої, яка підтверджувала б фактичне прийняття спадщини вказаними спадкоємцями; неможливо встановити факт прийняття спадщини шляхом реєстрації з померлою за однією адресою на день її смерті, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, а також визначити частку у спадщині кожного з спадкоємців.

Оскільки мати позивача не отримувала пенсію з лютого 2015 року по день своєї смерті, представником позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було направлено адвокатський запит з проханням повідомити суму недоотриманої пенсії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з лютого 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач на вказаний адвокатський запит повідомив, що відповідь нотаріусу було надано з урахуванням вимог ч.2 ст. 49 та ст. 46 Закону № 1058. Вказані дії відповідача позивач вважає протиправними. Мати була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та інші її діти відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживали разом з матір`ю на момент її смерті, а тому вважаються такими, що не прийняли спадщину.

В свою чергу позивач 23 травня 2024 року, тобто у строк передбачений ч.1 ст. 1270 ЦК України, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, тобто є таким, що лише він прийняв спадщину та вся спадщина належить позивачу з часу її відкриття.

Позивач вважає, що до складу спадщини після смерті матері входять недоотримані суми пенсійних виплат як за період з 29 травня 2021 року по 31 січня 2024 року складає 188 940,11 грн, так і за період з лютого 2015 року по 28 травня 2021 року в розмірі 311 059,89 грн із орієнтовного розрахунку: 75 місяців (неврахований період, за який недоотримана пенсія) х 4 147,46 грн (середній розмір пенсії ОСОБА_4 за один місяць).

На підставі наведеного вище, зменшивши позовні вимоги та змінивши предмет позову, позивач просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на недоотриману пенсію ОСОБА_4 в сумі 404 868,48 гривень, зокрема: в сумі 215 928,37 гривень за період з лютого 2015 року по 28 травня 2021 року та в сумі 188 940,11 гривень за період з 29 травня 2021 року по 31 січня 2024 року; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області на користь ОСОБА_1 404 868,48 гривень недоотриманої пенсії ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема: в сумі 215 928,37 гривень за період з лютого 2015 року по 28 травня 2021 року та в сумі 188 940,11 гривень за період з 29 травня 2021 року по 31 січня 2024 року.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частку недоотриманої пенсії ОСОБА_4 за період з 01 лютого 2015 року по 28 травня 2021 року включно в розмірі 107 964 грн 18 коп та за період з 29 травня 2021 року по 31 січня 2024 року в розмірі 94 470 грн 05 коп.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 1/2 частку недоотриманої пенсії, що належала спадкодавцю ОСОБА_4 за період з 01 лютого 2015 року по 28 травня 2021 року включно в розмірі 107 964 грн 18 коп. та за період з 29 травня 2021 року по 31 січня 2024 року в розмірі 94 470 грн 05 коп.

Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету надмірно сплачену суму судового збору в розмірі 951 грн 31 коп, сплачений ним при поданні позову на підставі платіжної інструкції № 0.0..1 від 25 серпня 2024 року, виданої АТ КБ «Приватбанк».

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 024 грн 34 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією у м. Маріуполь та отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 1058. Виплата пенсії проведена по 31 січня 2015 року.

З 01 лютого 2015 року виплата пенсії ОСОБА_4 припинена у зв`язку з відсутністю довідки внутрішньо переміщеної особи. ОСОБА_4 особисто до територіальних органів Пенсійного фонду України за поновленням виплати пенсії не зверталася. Пенсійна справа знята з обліку з 01 лютого 2024 року у зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 звернувся позивач ОСОБА_1 та за результатом розгляду наданих документів у виплаті недоотриманої пенсії відмовлено у зв`язку зі відсутністю факту сумісного проживання ОСОБА_1 по день смерті ОСОБА_4 . Можливість виплати сум пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, врегульовано статтею 52 Закону № 1058, в тому числі і в частині їх виплати спадкоємцям, за умови надання свідоцтва про право на спадщину, де спадковим майном зазначено пенсію померлого пенсіонера. У випадках, коли на день смерті пенсіонера нарахування та виплата пенсії не здійснювалась, заява щодо поновлення виплати пенсії особисто пенсіонером не надавалась, органи Пенсійного фонду України можуть відновити нарахування пенсії на підставі заяви спадкоємця, визначеного нотаріусом.

Обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться згідно з частиною другою статті 49 Закону № 1058, з урахуванням вимог статті 46 Закону №1058 (не більше ніж за три року до дня звернення за отриманням пенсії). Датою звернення за отриманням пенсії у випадках смерті пенсіонерів є дата звернення визначеного нотаріусом спадкоємця з усіма передбаченими законодавством документами (аналогічні права належали спадкодавцю). При надані відповіді на запит нотаріуса щодо суми недоотриманої пенсії органи Пенсійного фонду України вказують розмір недоотриманих сум пенсій на дату формування довідки про суму недоотриманої пенсії та обов`язково зазначають, що розмір виплати може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на отримання даної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину. Для надання відповіді на лист державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори Філатової І.І. Головним управлінням проведено розрахунок сум недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю померлої та в липні 2024 року надіслана довідка нотаріусу про суму недоотриманої пенсії в розмірі 188 940,11 грн. за період з 29 травня 2021 року по 31 січня 2024 року з урахуванням вимог частини першої статті 46 Закону № 1058.

Враховуючи викладене апелянт вважає, що відповідачем не були допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 16 серпня 2016 року Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Донецьк Донецької області, в Україні помер ОСОБА_5 .

Згідно копії паспорта громадянки України серія НОМЕР_3 виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 04 березня 1998 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 14 серпня 1981 року народження зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого 27 квітня 2024 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької області, в Україні померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Факт смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за заявою ОСОБА_1 було встановлено рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року.

Згідно довідки від 29 серпня 2023 року № 3223- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16 травня 2024 року П/С № 72 за результатом розгляду заяви від 10 травня 2024 року № 4907 та поданих документів відмовлено ОСОБА_1 в оформленні та виплаті недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , оскільки не дотримані вимоги ст. 36, ст. 52 Закону № 1058 та п. 2.22 Порядку 22-1.

Після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою ОСОБА_1 23 травня 2024 року державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори Філатовою І.І. була заведена спадкова справа номер у Спадковому реєстрі 72479242 та номер у нотаріуса 160/2024, що підтверджується відповідним Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77072617 від 23 травня 2024 року.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04 липня 2024 року № 0500-0220-8/68637 наданого на запит Вишневої державної нотаріальної контори повідомлено, що сума недоотриманої пенсії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 29 травня 2021 року по 31 січня 2024 року складає 188 940,11 грн та відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Згідно листа Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 10 липня 2024 року, наданого на запит державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори Філатової І.І. повідомлено, що за наявними обліками РТГ ИТ «Реєстрація місця проживання» ЄІАС УМП ДМС України відомості щодо факту реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні. Щодо надання інформації стосовно зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 зазначено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 29 грудня 2015 року № 888-VIII повноваження щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб в Україні передано від Державної міграційної служби України до органів місцевого самоврядування.

Постановою державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори Філатової І.І. від 31 липня 2024 року за № 1159/02-14/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові кошти (суми пенсійних виплат), що знаходяться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 188 940,11 грн, що належали померлій матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що спадкоємцями першої черги є донька померлої ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 ; до спадкової справи не надана довідка з останнього місця реєстрації померлої, яка підтверджувала б фактичне прийняття спадщини вказаними спадкоємцями; неможливо встановити факт прийняття спадщини шляхом реєстрації з померлою за однією адресою на день її смерті, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, а також визначити частку у спадщині кожного з спадкоємців.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07 серпня 2024 року № 0500-0202-8/79980 наданого на адвокатський запит представника позивача адвоката Поліщука В.А. слідує, що ОСОБА_4 як внутрішньо переміщена особа, перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією у м. Маріуполь та отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 1058. 06 червня 2024 року до Головного управління надійшов запит державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори Філатової І.І. щодо надання інформації стосовно недоотриманої пенсії ОСОБА_4 . Відповідь нотаріусу було надано з урахуванням вимог частини 2 статті 49 та статті 46 Закону №1058. У листі від 04 липня 2024 року за вих. № 0500-0220-8/68637 Головним управлінням зазначено, що недоотримана пенсія ОСОБА_4 за період з 29 травня 2021 року по 31 січня 2024 року складає 188 940,11 грн. У відповіді було зазначено, що відповідно до ст. 46 Закону № 1058 сума недоотриманої пенсії буде зменшена в залежності від дати звернення особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом на спадщину.

Згідно листів Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області № 1401.2.3-3616/1401.2.10-24 від 04 вересня 2024 року та № 1401.2.3-3659/1401.2.10-24 від 09 вересня 2024 року наданих на запит суду за наявними обліками РТГ ІП «Реєстрація місця проживання» ЄІАС УМП ДМС України відомості щодо факту реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відсутні. За обліками ЄІАС УМП ДМС України, на момент документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон, станом на 21 серпня 2017 року, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресом АДРЕСА_1 , що також підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_5 виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 29 червня 2006 року, що долучений позивачем до позовної заяви.

Згідно листа Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області № 1401.2.3-3611/1401.2.10-24 від 04 вересня 2024 року наданого на запит суду за наявними обліками РТГ ІП «Реєстрація місця проживання» ЄІАС УМП ДМС України відомості щодо факту реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відсутні.

Згідно відповіді № 772138 від 05 вересня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру за вказаними параметрами особу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не знайдено.

Згідно копії паспорта громадянки України серія НОМЕР_6 виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 09 листопада 2000 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 30 березня 2001 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно листа Міністерства соціальної політики України № 23195/0/2-24/3 від 09 жовтня 2024 року наданого на підставі ухвали судді від 06 вересня 2024 року, станом на 08 жовтня 2024 року в ЄІБД ВПО щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , інформація відсутня.

Згідно листа Державної прикордонної служби України № 19-82038/18/24-Вих від 26 листопада 2024 року, наданого на підставі ухвали суду від 04 жовтня 2024 року слідує, що на підставі витягу з наявною в Базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією у період з 08 листопада 2017 року по 26 листопада 2024 року (станом на 14:45) громадянином України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 08-11-2017 08:40 було здійснено виїзд через пункт пропуску Новотроїцьке (Бугас), характеристика ТЗ пішохід; 03-12-2017 09:31 було здійснено в`їзд через пункт пропуску Новотроїцьке (Бугас), характеристика ТЗ пішохід; 04-12-2017 11:19 було здійснено виїзд через пункт пропуску Новотроїцьке (Бугас), характеристика ТЗ пішохід; 24-04-2018 09:56 було здійснено в`їзд через пункт пропуску Новотроїцьке (Бугас), характеристика ТЗ AH9535KB; 24-04-2018 14:30 було здійснено виїзд через пункт пропуску Новотроїцьке (Бугас), характеристика ТЗ пішохід. Іншої інформації немає. Водночас повідомлено, що інформація щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянкою України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у період 08 листопада 2017 року по 26 листопада 2024 року (станом на 14:45) та громадянкою України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 08 листопада 2017 року по 15 січня 2024 року, в Базі даних відсутня.

З копії спадкової справи, надісланої державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори Філатовою І.І. згідно ухвали судді від 06 вересня 2024 року слідує, що 23 травня 2024 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , відкрито спадкову справу № 160/2024 за заявою її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 31 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на недоотриману пенсію в розмірі 188 940,11 грн, яка належала спадкодавцю згідно повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04 липня 2024 року № 0500-0220-8/68637. У вказаній заяві ОСОБА_1 повідомив, що спадкоємцями за законом першої черги є донька померлої ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 . Інших заяв не надходило. 31 липня 2024 року державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори Філатовою І.І. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові кошти (суми пенсійних виплат), що знаходяться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 188 940,11 грн, що належали померлій матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що спадкоємцями першої черги є донька померлої ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 ; до спадкової справи не надана довідка з останнього місця реєстрації померлої, яка підтверджувала б фактичне прийняття спадщини вказаними спадкоємцями; неможливо встановити факт прийняття спадщини шляхом реєстрації з померлою за однією адресою на день її смерті, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, а також визначити частку у спадщині кожного з спадкоємців.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд виходив з того, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, своєчасно прийняв спадщину після смерті своєї матері, однак державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позивач позбавлений в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за ним, з урахуванням відповідної рівної частки в спадщині з іншим спадкоємцем першої черги за законом відповідачем ОСОБА_2 , який є його рідним братом, права власності на спадкове майно, реалізувати своє право на спадщину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, як це передбачено ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19, провадження № 61-11268сво20 зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією у м. Маріуполь, як отримувач пенсії за віком, маючи статус внутрішньо переміщеної особи.

З 01 лютого 2024 року пенсійна справа знята з обліку в зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як було встановлено в судовому засіданні, та підтверджено матеріалами справи, після смерті матері позивача ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла недоотримана пенсія за період з 29 травня 2021 року по 31 січня 2024 року в розмірі 188 940,11 грн, яка, зокрема є предметом даного спору, та належала спадкодавцю згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04 липня 2024 року № 0500-0220-8/68637.

Крім того, у вказаному листі відповідачем вказано, що відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Позивач з вказаними діями відповідача не погоджується, як за змістом позовної заяви так і в заявах про зменшення розміру позовних вимог та про зміну предмету позову зазначив, що виплата пенсії його матері востаннє була проведена у січні 2015 року, а з лютому 2015 та в подальшому пенсія була призначена, але не виплачена у зв`язку з призупиненням виплати через відсутністю довідки внутрішньо переміщеної особи. Відповідачем зазначене не заперечується та навпаки підтверджується у відзиві на позовну заяву та долученим до нього витягом з електронної пенсійної справи матері позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Зміст статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вважав посилання відповідача в листі від 04 липня 2024 року № 0500-0220-8/68637 наданого на запит Вишневої державної нотаріальної контори, яке ґрунтується на частині 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, безпідставним, оскільки дана правова норма розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто на тих, що не померли, та ніяким чином не стосується правовідносин щодо спадщини.

Доводи апеляційної скарги відповідача вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Також, відповідно до ч.1 ст. 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV встановлені підстави для припинення виплати пенсії, а саме виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності дій щодо припинення нарахування та виплати пенсії померлій ОСОБА_4 за період з 01 лютого 2015 року по 28 травня 2021 року, включно.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Однак, відповідно до статті 92 Конституції України (норми якої є нормами прямої дії та водночас мають найвищу юридичну силу) виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. Так, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц, постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц, постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц та у постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 638/8368/19 зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Як визначено статтею 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, є одним з головних завдань цивільного судочинства.

Положенням ст. 10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі Броньовський проти Польщі зазначив, що принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно критично оцінив посилання відповідача, що спадкодавець за життя не виявила бажання поновити їй виплату пенсії та не зверталася з відповідною заявою до відповідача, тому пенсія не отримана з вини пенсіонера, та не заслуговують на увагу з огляду на вищенаведене, та, оскільки період недоотриманої пенсії матері позивача з 01 лютого 2015 року по 28 травня 2021 року включно відповідачем не зазначено в листі наданому на запит державного нотаріуса і за вказаний період сума пенсії не облікована відповідачем в порушення вимог чинного законодавства, а тому суд вважає, що спірним періодом, щодо не нарахування та не виплати недоотриманої за життя пенсії матері позивача є також період саме з 01 лютого 2015 року по 28 травня 2021 року включно, що також є предметом даного спору.

Доводи апеляційної скарги відповідача вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Також, з огляду на розрахунки пенсії матері позивача, надані відповідачем на адвокатський запит представника позивача та долучені стороною позивача на обґрунтування доводів викладених у відповіді на відзив, суд погоджується, що за вказаний спірний період з 01 лютого 2015 року по 28 травня 2021 року включно сума недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_4 за даний період становить 215 928,37 грн, що не оспорюється і відповідачем.

Після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори Філатовою І.І. з заявою про прийняття спадщини звернувся її син позивач по справі ОСОБА_1 , який є спадкоємцем першої черги за законом, у зв`язку з чим 23 травня 2024 року нотаріусом було відкрито спадкову справу № 160/2024.

31 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на недоотриману пенсію в розмірі 188 940,11 грн, яка належала спадкодавцю згідно повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04 липня 2024 року № 0500-0220-8/68637. У вказаній заяві ОСОБА_1 повідомив, що спадкоємцями за законом першої черги є донька померлої ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 .

Постановою державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори Філатової І.І. від 31 липня 2024 року за № 1159/02-14/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові кошти (суми пенсійних виплат), що знаходяться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 188 940,11 грн, що належали померлій матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що спадкоємцями першої черги є донька померлої ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 ; до спадкової справи не надана довідка з останнього місця реєстрації померлої, яка підтверджувала б фактичне прийняття спадщини вказаними спадкоємцями; неможливо встановити факт прийняття спадщини шляхом реєстрації з померлою за однією адресою на день її смерті, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, а також визначити частку у спадщині кожного з спадкоємців.

З копії матеріалів спадкової справи, надісланої державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори Філатовою І.І. згідно ухвали судді від 06 вересня 2024 року, судом встановлено, що інших заяв про прийняття спадщини після смерті матері позивача не надходило.

За нормою ч.1 ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ст. ст. 1268 - 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Судом першої інстанції з достовірністю встановлено, що спадкоємець ОСОБА_1 син спадкодавця ОСОБА_4 у передбачений законом строк подав заяву про прийняття спадщини, яка складається з суми недоотриманої пенсії матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 29 травня 2021 року по 31 січня 2024 року в розмірі 188 940,11 грн, яка згідно відповіді відповідача розрахована на підставі ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та як встановлено судом під час вирішення вказаного спору зменшена Головним управлінням неправомірно, та до складу спадщини увійшла сума недоотриманої пенсії матері позивача і за період з 01 лютого 2015 року по 28 травня 2021 року включно в розмірі 215 928,37 грн.

Право власності на вказану недоотриману за життя матір`ю позивача пенсію за період 01 лютого 2015 по 28 травня 2021 року включно в розмірі 215 928,37 грн та за період з 29 травня 2021 року по 31 січня 2024 року в розмірі 188 940,11 грн належить ОСОБА_4 , що не спростовано відповідачем.

Зі змісту тексту постанови державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори Філатової І.І. від 31 липня 2024 року за № 1159/02-14/02-31, згідно якої позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові кошти (суми пенсійних виплат), що належали померлій матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 слідує, що державний нотаріус посилається на те, що спадкоємцями першої черги є донька померлої ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 ; до спадкової справи не надана довідка з останнього місця реєстрації померлої, яка підтверджувала б фактичне прийняття спадщини вказаними спадкоємцями; неможливо встановити факт прийняття спадщини шляхом реєстрації з померлою за однією адресою на день її смерті, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, а також визначити частку у спадщині кожного з спадкоємців. Також у вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу 318 від 21 листопада 2023 року) м. Донецьк Донецької області є тимчасово окупованою територією.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р встановлено, що м. Донецьк входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Судом першої інстанції встановлено, що тимчасова окупація м. Донецьк, що є місцем останньої реєстрації померлої матері позивача, з причини незалежних від позивача, позбавляє останнього надати державному нотаріусу відповідну довідку з останнього місця реєстрації померлої матері.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Разом з тим, як слідує з наданих доказів позивачем та згідно відомостей наданих на запити суду, що зареєстрованим місцем проживання спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14 сеорпня 1981 року і на момент смерті було: АДРЕСА_1 та з 04 липня 2006 року і на момент її смерті за вказаною адресою зареєстрований син спадкодавця - відповідач по справі ОСОБА_2 .

З огляду на встановлене судом першої інстанції, під час розгляду даного спору, вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , який на момент смерті матері був зареєстрований з нею за однією адресою, також є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , який вважається таким, що фактично прийняв спадщину у виді 1/2 частки недоотриманої пенсії матері за період з 01 лютого 2015 року по 28 травня 2021 року включно та за період з 29 травня 2021 року по 31 січня 2024 року.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не

позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справх про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На підставі наведеного вище колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, своєчасно прийняв спадщину після смерті своєї матері, однак державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позивач позбавлений в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за ним, з урахуванням відповідної рівної частки в спадщині з іншим спадкоємцем першої черги за законом відповідачем ОСОБА_2 , який є його рідним братом, права власності на спадкове майно, реалізувати своє право на спадщину.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: