Номер провадження: 22-з/813/199/25
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

24.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд, в особі судді Сегеди С.М., розглянув заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Воронюка Максима Олександровича про відвід судді Одеського апеляційного суду Комлевої О.С. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування жилим приміщенням та вселення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Воронюка Максима Олександровича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2023 року,

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , та уточнивши вимоги, ставила питання про встановлення порядку користування жилим приміщенням та вселення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено (т.2, а.с.61-71).

Не погодившись з рішенням суду від 20.06.2023 року ОСОБА_2 , в особі представника Судакова В.В. подала апеляційну скаргу (т.2, а.с.78-80).

Постановою Одеського апеляційного суду від 17.04.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 було задоволено (т.2, а.с.133-138).

Ухвалою Верховного Суду від 27.06.2024 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Воронюка М.О. на постанову Одеського апеляційного суду від 17.04.2024 року.

В подальшому, 25.10.2024 року представник ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , - адвокат Воронюк М.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 17.04.2024 року та змінити рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2023 року (т. 2, а.с.151-160).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.04.2025 року було закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , - адвоката Воронюка М.С. на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2023 року та на постанову Одеського апеляційного суду від 17.04.2024 року (т.3, а.с.56-58).

Разом з тим, 03.04.2025 року ОСОБА_1 , який не приймав участі у справі, в особі представника адвоката Воронюка М.О., подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови Одеського апеляційного суду від 17.04.2024 року та про зміну рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2023 року, зазначаючи, що він не є учасником справи та не приймав участь у її розгляді ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, однак вищезазначеними судовими рішеннями порушуються його права (т.3, а.с.69-80).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 03.04.2025 року визначено склад суду, а саме: головуючий суддя Драгомерецький М.М., судді учасники колегії: Громік Р.Д., Комлева О.С. (т.3, а.с.115).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.04.2025 року було відкрито апеляційне провадження (т.3, а.с.121-122).

15.04.2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Воронюка М.О. надійшла заява про відвід судді Одеського апеляційного суду Комлевої О.С., в обґрунтування якої вказано, що в період з кінця жовтня по 01.04.2025 року, включно, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів Сегеди С.М. (головуючий), суддів Вадовської Л.М., Комлевої О.С. (судді учасники колегії), в межах справи №522/18535/20, розглядалась апеляційна скарга представника ОСОБА_6 , яка діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , - адвоката Воронюка М.О.

Посилаючись на те, що суддя Комлева О.С. вже приймала участь в розгляді даної цивільної справи, а тому у судді вже сформований певний погляд та певна позиція з приводу обставин даної справи, відповідне дає дійсні та достатньо обґрунтовані сумніви в неупередженості судді Комлевої О.С. при розгляді цієї справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воронюк М.О. (т.3, а.с.127-128).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.04.2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Воронюка М.О. про відвід судді Комлевої О.С. було визнано необґрунтованою та справу передано до канцелярії апеляційного суду з метою визначення судді для вирішення питання про відвід (т.3, а.с.139-141).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025 року визначено суддю Одеського апеляційного суду Сегеду С.М. для вирішення питання про відвід судді Комлевої О.С. (т.3, а.с.142).

23.04.2025 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Судакова В.В. надійшло заперечення на заяву про відвід, в якій представник позивача зазначає, що підстави для відводу судді Комлевої О.С. відсутні (т.3, а.с.143).

Дослідивши матеріали справи, вивчивши підстави заявленого відводу, вважаю, що заявлений відвід не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

За ч. 7 вищевказаної статті питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі.

Згідно діючого процесуального законодавства, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи (ст. 40 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового

засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

В контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) суд, який розглядає справу, має бути «безстороннім».

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Водночас, як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому, суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це, навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Дослідивши питання безсторонності суддів з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28.11.2002 року, зазначив, що по-перше: йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге: слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., серед інших рішення ЄСПЛ у справах: «Білуха проти України» від 09.11.2006 року п.п.49,54; «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, п.66; «Агрокомплекс» проти України» від 06.10.2011 року, п.136; «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 року, п.п.103,107).

Суд далі нагадує, що «безсторонність», в сенсі п. 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (див., серед багатьох інших джерел, «Булут проти Австрії» (Bulut v. Avstria), рішення ЕСПЛ від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 356, п. 31, та «Томан проти Швейцарії» (Thomann v. Switzerland), рішення ЄСПЛ від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 825, п. 30). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів (п. 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення ЄСПЛ у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення ЄСПЛ «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII).

Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38) (п. 28 рішення ЄСПЛ від 15.07.2010 року по справі «Газета «Україна-центр» проти України (заява №16695/04).

З огляду на вищевикладене, об`єктивний критерій вимагає щоб особа, яка подала заяву про відвід судді, довела на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи, тобто відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів та доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Заявляючи відвід, заявник повинен навести об`єктивні причини дійсних обставин, які б викликали сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

В заяві про відвід судді Комлевої О.С. представник ОСОБА_1 - адвокат Воронюк М.О. посилається на те, що суддя Комлева О.С. вже приймала участь у даній справі під час розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , - адвоката Воронюка М.О. на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17.04.2024 року, а тому у судді Комлевої О.С. сформована певна позиція по даній справі.

Проте, як вже зазначалось, ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.04.2025 року було закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , - адвоката Воронюка М.О. з тих підстав, що права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , судовими рішеннями не вирішувались (т.3, а.с.56-58).

В касаційному порядку ухвала суду апеляційної інстанції від 01.04.2025 року учасниками справи не оскаржувалась та є чинною.

В даному апеляційному провадженні апелянтом є ОСОБА_1 , який не був учасником під час розгляду цієї справи ані у суді першої, ані у суді апеляційної інстанціях. Таким чином, зважаючи на те, що суддя Комлева О.С. не висловлювалася щодо можливого порушення чи не порушення прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 , підстав вважати про упередженість та необ`єктивність судді Комлевої О.С. немає.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином, враховуючи, що заявник не надав доказів на підтвердження доводів заяви, які б свідчили про наявність об`єктивних, дійсних обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, посилання заявника не знайшли свого підтвердження за матеріалами справи, та є безпідставними, вважаю за необхідне відмовити в задоволені заяви про відвід судді.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 381 ЦПК України Одеський апеляційний суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Воронюка Максима Олександровича про відвід судді Одеського апеляційного суду Комлевої О.С. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда