КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 759/2604/23
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/308/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Паська Станіслава Анатолійовича на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року (суддя Твердохліб Ю.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про повернення стягнення за виконавчим написом та стягнення моральної шкоди,

встановив:

у лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» безпідставно набутих коштів у розмірі 5977,20грн, моральної шкоди у розмірі 20 000грн та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що 8 вересня 2020 року приватним виконавцем Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинений виконавчий напис № 29329 щодо стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 004-28010-230613 від 23 червня 2013 року у розмірі 16 976,89грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. 23 листопада 2020 року було відкрито виконавче провадження № 63698283, в рамках якого з неї стягнуто на користь відповідача 5 977грн 20коп.

Позивачка посилалася на те, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року зазначений виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню, тому стягненні з неї грошові кошти підлягають поверненню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивачка стверджувала, що діями відповідача їй було заподіяно моральну шкоду, яка полягала в моральних переживаннях, погіршення стану здоров`я, порушенні звичного способу життя та псуванні репутації і кредитної історії, яку вона оцінила в 20 000грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 вересня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в межах виконавчого провадження № 63698283 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича № 29329 від 8 вересня 2020 року у розмірі 4 790грн 57коп. та 5 000грн моральної шкоди.

29 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пасько С.А. звернувся до суду із заявою про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у

розмірі 27 600грн та витрати на поштові відправлення даної заяви у розмірі 46грн, посилаючись на те, що у позовній заяві була заявлена вимога про судові витрати на правову допомогу, у підтвердження якої докази надаються відповідно до положень частини 8 статті 141 ЦПК України.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Паська С.А. задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 8000грн та витрати на поштові відправлення у розмірі 46грн. В іншій частині заяву залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Пасько С.А. просить додаткове рішення в частині відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат скасувати та постановити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 19 600грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник позивача зазначає, що відповідачем клопотання про зменшення суми витрат на правову допомогу не заявлялось, а тому суд першої інстанції не мав правових підстав за власною ініціативою зменшувати заявлений розмір таких витрат.

Крім того, представник позивачки вказує, що заявлений ним розмір витрат на професійну правову допомогу підтверджений належними документами та є співмірним до обсягу виконаних робіт і витраченого часу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

22 лютого 2024 року представник позивачки подав до апеляційного суду заяву про розподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції, в якій просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 12 750грн та витрати на поштові відправлення документів у розмірі 60грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи заяву представника позивачки про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені витрати у розмірі 27 600грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, через їх неспівмірність з витраченим адвокатом часом та обсягом виконаної роботи.

Також суд першої інстанції врахував часткове задоволення позовних вимог, що свідчить про здійснення адвокатом належного представництва інтересів позивачки, відтак заява про стягнення витрат на професійну правову допомогу також підлягає частковому задоволенню, а сума заявлених витрат зменшенню до 8000грн, оскільки саме ця сума відповідає критеріям розумності та реальності таких витрат.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК).

Пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено частково, а відтак позивачка має право на часткове відшкодування понесених судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на

професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням

іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, витрати на професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Саме такою є правова позиція, зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

На підтвердження розміру понесених позивачкою витрат на правову допомогу суду першої інстанції було надано:

- копію договору про надання правничої допомоги адвокатом від 22 грудня 2021 року, укладеного між адвокатом Паськом С.А. та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого остання доручила, а адвокат взяв на себе зобов`язання надати юридичні послуги (правничу допомогу) в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (с.с.43);

- копію акту виконаних робіт від 28 вересня 2023 року до договору про надання правничої допомоги адвокатом від 22 грудня 2021 року, згідно якого адвокатом було надано наступні послуги: усна консультація, вивчення документів і нормативної бази (2 год.); пошук документів щодо порушень у діяльності та притягнення до відповідальності приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. (2 год.); підготовка і подання адвокатського запиту до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. (2 год.); підготовка, прибуття і подання через канцелярію позовної заяви з додатками (7,4 год.); підготовка, прибуття і подання через канцелярію заяви в порядку ст. 141 ЦПК України (3 год.); прибуття та отримання в суді копії рішення по справі після його виготовлення та набрання законної сили (2 год.), а всього - 18,4 год. із встановленням вартості робіт - 1500грн/год. Тобто загальна вартість виконаних робіт склала 27 600грн (с.с.44).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI). Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару

(фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з цим, керуючись критеріями, визначеними у пунктах 1 та 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору, та з урахуванням ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Звертаючись до суду із заявою про розподіл судових витрат, представник позивачки просив стягнути з відповідача 27 600грн витрат на правову допомогу.

Проте, аналізуючи матеріали справи та надані адвокатом Паськом С.А. позивачці послуги у даній справі згідно договору про надання правничої допомоги адвокатом та актом виконаних робіт до нього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначений адвокатом розмір оплати є завищеним, враховуючи предмет позову, необхідність вивчення судової практики у даній категорії справ, яка не є складною, а судова практика є сталою, незначний об`єм позовної заяви, часткове задоволення позовних вимог та погоджується, що відшкодуванню позивачці за рахунок відповідача підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 8 000грн, відповідає принципу розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі, не ґрунтуються на нормах процесуального права, положення яких викладені вище.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухвалення додаткового рішення оцінені надані докази, правильно застосовані норми процесуального права, тому відсутні підстави для скасування додаткового рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи відмову у задоволенні апеляційної скарги, заява представника ОСОБА_1 - адвоката Паська С.А. про розподіл судових витрат, понесених у суді апеляційної інстанції, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Паська Станіслава Анатолійовича залишити без задоволення, додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук