У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Воловіченко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про надання дозволу на звернення стягнення на житлову нерухомість, право на користування якою мають діти, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації,

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Д. А. звернувся з поданням до Солом`янського районного суду міста Києва, в якому просив надати дозвіл на звернення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), що належить на праві власності боржнику - ОСОБА_1 .

Подання мотивує тим, що у нього на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1, відкрите 09 жовтня 2024 року на виконання виконавчого листа № 760/12667/22 від 12 грудня 2023 року, виданого для примусового виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року у справі №760/12667/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 29 жовтня 2019 року, з урахуванням 25% річних та 3% річних, в сумі 2 393 537,67 грн; стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9 055,65 грн судового збору.

09 жовтня 2024 року приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника, арешт коштів боржника, стягнення основної винагороди приватного виконавця, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження, з ідентифікатором для доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням, у тому числі боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Таким чином, відповідно до припису Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення.

За даними Реєстру прав власності на нерухоме майно, боржнику на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

21 жовтня 2024 року приватним виконавцем отримано відповідь від Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, згідно якої встановлено, що за вказаною адресою починаючи з 05 грудня 2019 року зареєстровані неповнолітні особи, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з 12 березня 2021 року - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, реєстрація неповнолітніх осіб у квартирі, що належить на праві приватної власності боржнику, відбулась після укладення договору іпотеки, серія та номер: 5260, виданий 29 жовтня 2019 року, видавник: ПНКМНО Лігун А. І. та внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згода іпотекодержателя на реєстрацію неповнолітніх осіб у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не надавалась.

Враховуючи вищевикладене, приватний виконавець вважає, що боржником свідомо були вчинені дії щодо реєстрації неповнолітніх осіб у квартирі з метою унеможливлення/ускладнення звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

07 листопада 2024 року він, з урахуванням положень чинного законодавства, звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації із запитом щодо надання дозволу на реалізацію об`єкта нерухомого майна, право на користування якою мають діти.

10 грудня 2024 року він отримав рішення від Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про відмову у наданні дозволу на реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), що належить на праві власності боржнику - ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, приватний виконавець звернувся до суду з указаним поданням та просив його задовольнити.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2025 року для розгляду зазначеного подання визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. У матеріалах справи наявні письмові пояснення Служби у справах дітей, в яких просила розглядати справу у відсутність представника.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку про залишення його без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д. А. знаходиться зведене виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 760/12667/22, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 12 грудня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 29 жовтня 2019 року, з урахуванням 25% річних та 3% річних, в сумі 2 393 537,67 грн; стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9 055,65 грн судового збору.

З метою забезпечення виконання вищевказаного виконавчого листа приватним виконавцем в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 було з`ясовано, що боржнику - ОСОБА_1 на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на яку 29 жовтня 2019 року було зареєстровано іпотеку на підставі договору іпотеки від 29 жовтня 2019 року, зареєстрованого за номером 5260, згідно з яким іпотекодержателем є ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17 грудня 2024 року.

Крім того, 15 жовтня 2024 року направлено до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації запит приватного виконавця за вих. № 10914 з метою отримання інформації щодо зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 .

21 жовтня 2024 року до приватного виконавця надійшла відповідь з Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та Реєстр територіальної громади міста Києва, відповідно до яких за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 5 осіб, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 21 листопада 2008 року; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 05 грудня 2019 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 05 грудня 2019 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 05 грудня 2019 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 12 квітня 2021 року.

Таким чином, встановлено, що у вищевказаній квартирі зареєстровані неповнолітні діти.

З урахуванням викладеного, приватний виконавець 07 листопада 2024 року звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації із запитом приватного виконавця за вих. № 11936 щодо надання дозволу на реалізацію об`єкта нерухомого майна, що належить боржнику, за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки неповнолітні діти мають право на користування ним.

10 грудня 2024 року приватним виконавцем було отримано лист Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 04 грудня 2024 року № 108/24-5433, відповідно до якого повідомлено, що Служба не може надати згоду на реалізацію майна боржника ОСОБА_1 , де право користування мають малолітні та неповнолітні діти, для запобігання порушенню житлових прав дітей.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом пункту 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Пункт 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Частиною восьмою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з частиною третьою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно із пунктом 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядку реалізації арештованого майна), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі), зокрема, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду.

У пункті 30 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції з організації примусового виконання рішень), визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2020 року в справі № 303/3043/19 (провадження № 61-8347св20), від 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19), від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19) та від 18 березня 2021 року у справі № 164/1145/20 (провадження № 61-218св21).

Судом вже встановлено, що Службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації було відмовлено приватному виконавцю Гненному Д. А. в наданні дозволу на реалізацію спірної квартири, що належить боржнику, з метою захисту житлових прав неповнолітніх дітей.

Відповідно до частин першої - третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому державний виконавець у межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» та статтею 435 ЦПК України повноважень, у разі неможливості виконання судового рішення, не позбавлений права звертатися до суду із заявою (поданням) про зміну способу та порядку його виконання.

Слід також звернути увагу на те, що чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Проте виконавець в силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 453/1637/21 (провадження № 61-7418св22).

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець має право звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.

Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: статус нерухомого майна (чи є воно предметом іпотеки), з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; який ступінь споріднення між дітьми і боржником та інші обставини.

При вирішенні питання щодо дотримання прав неповнолітніх дітей у цій справі необхідно виходити із нижченаведеного.

За вимогами статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Так, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що батько (боржник у вищевказаному виконавчому провадженні) або матір неповнолітніх дітей, які зареєстровані у спірній квартирі, мають інше житло, де б вони могли проживати разом з дітьми після реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, доказів того, що зареєстровані у спірній квартирі діти не є дітьми першої лінії споріднення з боржником (іпотекодавцем) матеріали справи не містять.

Крім того, реєстрацію місця проживання дітей у спірній квартирі було здійснено 05 грудня 2019 року та 12 квітня 2021 року, тобто після укладення іпотечного договору, однак до звернення ОСОБА_2 з позовом до боржника до суду (вересень 2022 року), та відповідно, до ухвалення рішення на підставі якого було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, в межах якого приватний виконавець звернувся з цим поданням.

Отже, ці обставини не можуть вказувати на недобросовісність дій боржника ОСОБА_1 щодо реєстрації місця проживання дітей у спірній квартирі, з метою перешкоджання виконанню рішення суду від 03 серпня 2023 року про стягнення заборгованості.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

З огляду на вищенаведене, зважаючи на те, що крім боржника у спірній квартирі зареєстровані неповнолітні діти, відсутність доказів, що у батьків зазначених дітей є інше житло, ступінь споріднення дітей з боржником, а також те, що в ході судового засідання не знайшли свого підтвердження доводи приватного виконавця про недобросовісну поведінку боржника, то дозвіл на примусову реалізацію вищевказаної квартири призведе до порушення здорового та нормального зростання дітей, а примусова реалізація квартири може призвести до погіршення рівня їх життя, достатнього для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, що є неприпустимим, з огляду на дотримання прав дитини, які їй гарантуються державою та міжнародним співтовариством.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обставини викладені у поданні приватного виконавця не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, тому воно є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 260, 352-355, 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про надання дозволу на звернення стягнення на житлову нерухомість, право на користування якою мають діти, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. М. Ішуніна