ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 квітня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/148/23

Головуючий у першій інстанції Майборода С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/822/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи: позивач заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Любецької селищної ради Ріпкінського району Чернігівської області,

відповідачі Чернігівська районна державна адміністрація Чернігівської області, ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Чернігівська обласна державна адміністрація,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Любецької селищної ради Ріпкінського району Чернігівської області на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2025 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складення повного судового рішення 27.02.2025) у справі за позовом заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Любецької селищної ради Ріпкінського району Чернігівської області до Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Любецької селищної ради Ріпкінського району Чернігівської області звернувся до суду з позовом до Чернігівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

В обґрунтування посилався, що розпорядженням Ріпкинської районної державної адміністрації № 11 від 06.01.2012 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (за межами населеного пункту) та передано йому у власність земельну ділянку загальною площею 1,0000 га із кадастровим номером :10:001:0050 для ведення особистого селянського господарства сільськогосподарського призначення на території колишньої Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області. На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 490397, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02119.

Проте вважає, що розпорядження Ріпкинської районної державної адміністрації № 11 від 06.01.2012 видано з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає визнанню незаконним та скасуванню, оскільки згідно науково-експертного висновку Інституту водних проблем і меліорації НААН України щодо дотримання вимог водного законодавства в частині відведення в приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду р. Дніпро поряд з селом Неданчичі Ріпкинського району Чернігівської області, затвердженого 16.07.2021, земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0050 накладається на прибережну захисну смугу (ПЗС) річки Вербка, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро і відповідно до вимог Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду.

Тому стверджує, що передача у приватну власність земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства законом не передбачена, заборонено розорювання земель, садівництво та городництво, проте Ріпкинська районна державна адміністрація розпорядилася землями водного фонду та фактично змінила цільове призначення спірної земельної ділянки із земель водного фонду на землі для ведення особистого селянського господарства попри те, що не є розпорядником даної категорії земель у розумінні ст. 122 Земельного кодексу України.

Посилаючись на положення ст. 131-1 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст. 21, 58, 60, 84 ЗК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури у позові просив:

визнати незаконним та скасувати розпорядження Ріпкинської районної державної адміністрації № 11 від 06.01.2012, яким надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 1,0000 га (кадастровий номер :10:001:0050);

усунути перешкоди у здійсненні Любецькою селищною радою права користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою водного фонду площею 1,0000 га з кадастровим номером :10:001:0050, розташованої на території Неданчицької сільської ради Ріпкінського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь держави в особі Любецької селищної ради; стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18.02.2025 в задоволенні позову заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Любецької селищної ради Ріпкінського району Чернігівської області до Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, усунення перешкод у користуванні та розпорялженні земельною ділянкою, відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що прокурором не надано належних та допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0050 накладається на прибережну захисну смугу (ПЗС) річки Вербка, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро і відповідно до вимог Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції, заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури А. Никифорук подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 18.02.2025 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути понесені витрати на сплату судового збору.

За доводами апеляційної скарги рішення судом першої інстанції ухвалено без повного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права (ст. 59, 60, 61, 122 ЗК України, ст. 88, 89 ВК України) і порушено норми процесуального права (ст 2, 76, 81, 77-80, 89, 263, 264 ЦПК України), що є підставою для його скасування.

В обґрунтування посилається, що суд першої інстанції помилково визнав неналежним та недопустимим доказом Науково-експертний висновок Інституту водних проблем і меліорації НААН України від 16.07.2021 та неповно досліджено Договір № 04.2.16-21 про виконання науково-дослідних послуг (експертизи), Технічне завдання та календарний план робіт, судом неправильно застосовано положення ч. 2 ст. 642 ЦК Україн та не враховано вимоги ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Вказує, що Договором № 04.2.16-21 не передбачено необхідність проведення польових досліджень, як частини науково-дослідного дослідження, виключно в терміни обумовлені договором, а обстеження земельних ділянок та польові топографо-геодезичні роботи є лише частиною робіт, водночас їх проведення до укладення договору не є тотожним до надання усіх послуг ще до укладення правочину. Тому прокурор вважає, що судом не врахована можливість проведення дослідження необхідного обсягу робіт та формування оціночної вартості послуг передбачена ч. 2 ст. 642 ЦК України.

Як стверджує прокурор, факт віднесення спірної земельної ділянки до земель водного фонду доведено на підставі Науково-експертного висноку щодо дотримання вимог водного законодавства в частині відведення у приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду р. Дніпро поряд з селом Неданчичі Ріпкінського району Чернігівської області від 16.07.2021, складений Інститутом водних проблем і меліорації НААН.

За доводами скарги, судом не було враховано, що Реєстр методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України не містить методик щодо дослідження визначення меж прибережних захисних смуг, а також не враховано, що Шевчук С.А. та Козицький О.М. не є сертифікованими судовими експертами, а є фахівцями з відповідних галузей знань (водна ресурси, гідрологія, гідротехніка), їх діяльність у підготовці висновку не регламентується методиками проведення судових експертиз, а ґрунтується на фахових знаннях та сучасних підходах у проведенні досліджень, а тому використання ними «Методики з визначення меж водоохоронних зон, прибережних захисних смуг і смуг відведення з особливим режимом використання», яка схвалена і рекомендована до друку рішенням вченої ради Інституту водних проблем і меліорації НААН від 29.01.2015, протокол №1, є обґрунтованим.

Також зазначає, що є безпідставним та непослідовним посилання суду на Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності, затверджений Постановою КМУ від 08.05.1996 № 486, оскільки останній не є методикою проведення судових експертиз.

Вважає, що посилання суду на висновки комісії з питань розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою на території колишнього Ріпкінського району, як на обґрунтування законності надання спірної земельної ділянки у приватну власність, не ґрунтуються на вимогах процесуального законодавства, оскільки судом не враховано їх взаємний зв`язок з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, та достатність їх для встановлення обставин, які становлять предмет доказування. Зокрема, наявність вказаних висновків свідчить про те, що документи, надані на погодження, не містили достовірних даних та відомостей щодо дійсних характеристик спірної земельної ділянки та не спростовують факту накладення її на землі водного фонду.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У поданому відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Лугина О.В. просить залишити апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду від 18.02.2025 залишити без змін. В обґрунтування посилається, що єдиним доказом заявленого позову є науково-експертний висновок, створений інститутом водних проблем і меліорації, проте зазначений науково-експертний висновок судом визнаний неналежним та недопустимим доказом у справі, а апеляційна скарга не наводить аргументів, які б спростували такий висновок суду. Зазначає, що апелянтом не спростовано, що: проведення науково-дослідних (експертних) робіт працівниками Інституту водних проблем і меліорації НААН Шевчуком С.А та Козицьким О.М. було здійснено ще до укладання договору про виконання таких робіт; проведення науково-дослідних (експертних) робіт працівниками Інституту водних проблем і меліорації НААН Шевчуком С.А та ОСОБА_2 здійснено на підставі незатвердженої у належний спосіб методики; у науково-експертному висновку не зазначена фактична відстань від водного об`єкта до земельної ділянки відповідача; дослідження проводились не на час передачі земельної ділянки у власність (2012 рік), а станом на 25.06.2021; у висновку при розрахунку крутизни схилів було використано значення меженних відміток рівня води шляхом використання приблизних показників за власними розрахунками експертів. Тому вважає, що доводи апеляційної скарги спростовуються самим науково-експертним висновком, у якому зазначено, що підставою для виконання робіт є договір від 02.07.2021, а польові топографо-геодезичні роботи виконано 24.06.2021. Крім того, зазначеному науково-експертному висновку вже була надана оцінка Верховним Судом у постанові від 23.10.2024 у справі № 927/909/21. Також заявник вважає необґрунтованими доводи скарги про доведеність факту віднесення земель до водного фонду, оскільки згідно наявних в матеріалах справи доказах на момент передачі спірної земельної ділянки у власність відповідача вона належала до земель сільськогосподарського призначення і згідно проекту землеустрою була виділена відповідачу для сінокосіння. Також за доводами відзиву, апеляційна скарга не наводить аргументів, які б спростували висновок суду щодо оцінки змісту науково-експертного висновку та вважає,що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у цьому висновку не зазначена фактична відстань від водного об`єкта до земельної ділянки відповідача і жодні графічні матеріали висновку не дозволяють ідентифікувати земельну ділянку відповідача. Крім того, заявник посилається, що в обґрунтування своєї позиції прокуратурою не надано належних доказів того, що інвентаризація земель Неданчицької сільської ради 1991 року не відповідає дійсності; що штучна водойма, яка виникла недалеко земельної ділянки відповідача, на місці кар`єру з видобутку піску визнана водним об`єктом; що дана штучна водойма є річкою Вербка; що після виникнення цієї водойми земля під нею була переведена до земель водного фонду; якою є відстань від цієї водойми та від річки Вербки до меж земельної ділянки ОСОБА_1 ; що на час передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ця земельна ділянка змінила цільове призначення із земель сільськогосподарського призначення (для сінокосіння) на землі водного фонду; що при передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 було допущено якесь порушення законодавства. Тому вважає, що незаконна водойма не може мати законну прибережну захисну смугу.

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом у справі встановлено, що 06.10.2011 ОСОБА_1 звернувся до Ріпкинської районної державної адміністрації із письмовою заявою, в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 1,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району (а.с.131 т. 1).

Розпорядженням Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області № 364 «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 » надано дозвіл громадянину ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Неданчицької сільської ради (за межами населеного пункту) орієнтовною площею 1,0 га за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (а.с. 131 зворот т. 1).

20.09.2011 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ФОП ОСОБА_3 щодо розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області (а.с.132 т. 1).

Підприємцем ОСОБА_3 (ліцензія Державного комітету України із земельних ресурсів серії AB № 440130 від 29.01.2009) було розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області площею 1,0000 га земель сільськогосподарського призначення (сіножаті) (а.с. 129-140 т. 1).

Планом відведення земельної ділянки у власність площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 на території Неданчицької сільської ради, Ріпкинського району, Чернігівської області вказаний вище проект землеустрою було погоджено районною Комісією з розгляду питань пов`язаних з погодженням документації із землеустрою (а.с. 137 т. 1).

Також Головне управління культури, туризму і охорони культурної спадщини Чернігівської обласної державної адміністрації надало висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 08.12.2011 р. № 4358-П (а.с. 138 т. 1).

Розпорядженням Ріпкинської районної державної адміністрації № 11 від 06.01.2012 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (за межами населеного пункту) та передано йому у власність земельну ділянку загальною площею 1,0000 га із кадастровим номером :10:001:0050 для ведення особистого селянського господарства на території колишньої Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області (а.с. 58 т. 1).

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 490397, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02119 (а.с. 24 т. 1).

У матеріалах справи наявний Науково-експертний висновок щодо дотримання вимог водного законодавства в частині відведення в приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду р. Дніпро поряд з селом Неданчичі Ріпкинського району Чернігівської області, складений Інститутом водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України 16.07.2021, згідно з яким:

1. Існування та гідрографічні характеристики річки (протоки) Вербка, яка є протокою старичного типу річки Дніпро, підтверджено наявними історичними описами, картографічними матеріалами та матеріалами супутникової зйомки високої роздільної здатності.

2. Земельні ділянки із зазначеними кадастровими номерами знаходяться на березі річки (протоки) з назвою Вербка та штучно створеного затону з виходом до річки Вербка, але по факту це є однією з проток великої річки Дніпро, тому нормативна ширина прибережної захисної смуги (ПЗС) тут має становити 100м.

3. Оскільки територія земельних ділянок була штучно намита над природними відмітками заплави річки Дніпро крутизна схилу, отримана за результатами проведених топографо-геодезичних вишукувань та розрахунків, у всіх створах навколо досліджуваного водного об`єкту перевищує 3 градуси.

4. Відповідно до статті 88 Водного кодексу України прибережна захисна смуга вздовж річки (протоки) Вербка, з урахуванням крутизни схилів більше 3 градусів, має бути встановлена вздовж берегу річки від урізу води (у меженний період) на відстані 200 метрів.

5. Враховуючи вищевикладене земельні ділянки з кадастровими номерами :10:001:0036, :10:001:0037, :10:001:0038, :10:001:0039, :10:001:0040, :10:001:0041, :10:001:0042, :10:001:0043, :10:001:0044, :10:001:0045, :10:001:0046, :10:001:0049, :10:001:0050, :10:001:0052, :10:001:0056, :10:001:0062, :10:001:0123, :10:001:0136, :10:001:0137, :10:001:0140, :10:001:0141, :10:001:0165, :10:001:0166, :10:001:0167, :10:001:0168, :10:001:0170, :10:001:0266, :10:001:0267, :10:001:0268, :10:001:0269, :10:001:0270, :10:001:0271, :10:001:0272 накладаються на прибережну захисну смугу (ПЗС) річки Вербка, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро і відповідно до вимог Водного кодексу України відносяться до земель водного фонду.

6. В свою чергу земельні ділянки з кадастровими номерами :10:001:0138, :10:001:0139, :10:001:0169 не накладаються на прибережну захисну смугу (ПЗС) і не відноситься до земель водного фонду.

7. На підставі отриманої під час польових та камеральних досліджень даних зроблено висновок, що частина вищезазначених земельних ділянок відведено на землях водного фонду, а саме річки (протоки) Вербка, яка є протокою річки Дніпро. Отримані результати науково-експертного висновку підготовлені для представлення їх до суду, органів виконавчої влади та місцевого самоврядування ( а.с. 36-62 т. 1).

Під час розгляду справи щодо даного висновку надали свої пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які вказали, що обстеження земельної ділянки проводилось 24.06.2021 на підставі звернення прокуратури. Методичні рекомендації, які визначають прибережні смуги відсутні, межений період було отримано розрахунково. Ними були використані топографічні карти. Вважають, що прибережна смуга накладається на протоколу річки Дніпро. Кар`єр, який з`єднується з протокою утворився штучно.

За матеріалами справи, 21.07.2021 заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури звернувся до Любецької селищної ради із запитом, в якому зазначав, що Чернігівською обласною прокуратурою встановлюється наявність підстав для вжиття заходів представницького характеру на захист інтересів держави в суді при розпорядженні землями водного фонду, які перебувають в обмеженому цивільному обороті. Просив повідомити обласну прокуратуру чи вживалися та чи будуть вживатися селищною радою заходи реагування для усунення допущених Ріпкинською РДА та ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області порушень законодавства та повернення в розпорядження територіальної громади земель водного фонду (а.с. 50-51 т. 1).

28.07.2021 заступником керівника Чернігівської окружної прокуратури на адресу Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області направлений лист аналогічного змісту. ( том 1 а.с.52).

28.07.2021, 04.08.2021 Любецькою селищною радою Ріпкинського району Чернігівської області були надалі відповіді заступнику керівника Чернігівської обласної прокуратури та заступнику керівника Чернігівської окружної прокуратури, в яких зазначено, що для встановлення факту накладання зазначених у звернені земельних ділянок, які були передані у приватну власність громадянам з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та індивідуального садівництва на прибережну захисну смугу річки Вербка, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро та для захисту інтересів держави щодо порушень норм водного та земельного законодавства при розпорядженні землями водного фонду, які перебувають в обмеженому цивільному обороті, Любецька селищна рада не заперечує щодо вжиття заходів представницького характеру органами Чернігівської прокуратури в суді щодо усунення виявлених порушень норм водного та земельного законодавства (а.с. 53-54 т. 1).

Також 30.01.2023 заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури звернувся до Любецької селищної ради із листом в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», в якому повідомив, що Чернігівською окружною прокуратурою підготовлено до Ріпкинського районного суду позовну заяву в інтересах держави в особі Любецької селищної ради Ріпкинського району до Чернігівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою. Позовна заява найближчим часом буде скеровано до суду для розгляду (а.с. 55 т. 1).

На запит Чернігівської обласної прокуратури Інститут водних проблем і меліорації у листі № 428/08 від 03.11.2022 повідомив, що зазначені у листі земельні ділянки накладалися на землі водного фонду на момент їх виділення у 2011-2020 роках (а.с. 59 т. 1).

Крім того, на запит Чернігівської обласної прокуратури Інститут водних проблем і меліорації у листі № 647/06 від 09.12.2021 повідомив, що головним джерелом інформації щодо розташування та меж зазначених земельних ділянок є «Публічна кадастрова карта України». Інформація щодо статутсу рукава ОСОБА_5 (річки Вербка, що є протокою Дніпра) отримана з офіційного геоінформаційного порталу Державного водного кадастру Державного агентства водних ресурсів України. Гідронім (назва) водного об`єкта «Вербка» поряд з селом Неданчичи можна ідентифікувати на топографічних картах за 1941 та 1989 р.р. Безпосередньо назва «прот.Вербка» зазначена на топографічній карті за 1989 рік. Потрібно наголосити, що в Україні не рідко існують приклади дублювання назв водних об`єктів, що розташовані у різних регіонах країни. Мала річка Вербка протікає в басейні річки Убідь, що знаходиться за межами ділянки досліджень.Розбіжність у назві на різних топографічних картах одного й того самого водного об`єкта «рукав ОСОБА_5 » та «прот.Вербка» можна пояснити уточненням та узгодженням назв гідрофітних об`єктів на основі новітніх джерел інформації. У будь-якому випадку наявність двох різних назв не змінює статусу водного об`єкта і він залишається рукавом (протокою старичного типу) річки Дніпро, що не суперечить науково-експертному висновку з встановлення його нормативної прибережної смуги (а.с. 60-62 т. 1).

Згідно з інформацією, наданою Державним агентством водних ресурсів України: тип об`єкту гідрографії - річка; клас об`єкту гідрографії - мала; власна назва - Вербка; довжина 19,0 км; є лівою притокою річки Убідь. Суббасейн річки Десна (код суббасейну М5.1.5). Район басейну річки Дніпро; річка Вербка протікає: по території Понорницької селищної громади Новгород-Сіверського району Чернігівської області; при впадіння в річку Убідь - по території Сосницької селищної громади Корюківського району Чернігівської області (а.с.141-142 т. 1).

Відповідно до каталогу річок України річка Вербка впадає в річку Убідь (а.с.143-147 т. 1).

Відповідно до тексту вступу Методики з визначення меж водоохоронних зон прибережних захисних смуг і смуг відведення з особливим режимом використання, представлена методика розроблена з врахуванням підготовленого в Інституті водних проблем і меліорації НААН проекту змін до Водного кодексу України в частині встановлення меж прибережних водоохоронних територій і може бути прийнята для впровадження тільки після їх затвердження на законодавчому рівні. На сьогодні представлена Методика пропонується для широкого обговорення запропонованих концептуально нових підходів до встановлення меж прибережних захисних смуг, водоохоронних зон, смуг відведення з особливим режимом використання, а також берегових смуг водних шляхів з метою їх подальшого врахування при підготовці проекту змін до Водного кодексу України (а.с.148-150 т. 1).

На запит адвоката Інститут водних проблем і меліорації повідомили, що у межах виконання договору з Чернігівською обласною прокуратурою щодо перевірки дотримання вимог водного законодавства в частині відведення в приватну власність 28 земельних ділянок, в т.ч. земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0050, що розташована у безпосередній близькості від водного об`єкта рукава Верба (річки Вербка), яка є протокою (рукавом) річки Дніпро, згідно відповідного наказу директора співробітники Інституту Шевчук С.А. та ОСОБА_2 були направлені з 23.06.2021 по 25.06.2021 для проведення вишукувальних робіт поряд з селом Неданчичі Ріпкинського району Чернігівської області (а.с. 246 т. 1).

Також в матеріалах справи міститься договір № 04.2.16-21 від 02.07.2021 між Чернігівською обласною прокуратурою та Інститутом водних проблем і меліорації (а.с. 249-251 т. 1).

Судом також встановлено, що на запит адвоката Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повідомили, що відповідно до матеріалів інвентаризації земель на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, розробленої Чернігівським філіалом Українського науково-дослідного і проектно-вишукувального інституту по землевпорядкуванню в 1991 році, запитуваний земельний масив розташований на землях сільськогосподарського призначення, штучна водойма чи кар`єр відсутні. Будь-які інші графічні матеріали по даній сільській ріді не розроблялися (а.с. 80, 84-94 т. 2).

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14.03.2024 було призначено по справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с. 257-260 т. 1).

05.04.2024 експерт направив до суду клопотання про надання додаткових матеріалів, а саме топографічної зйомки (висотна з горизонталями) берегової лінії водних об`єктів в районі розташування земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0050 станом на час передачі її у власність та проекту землеустрою щодо встановлення меж та розмірів прибережної смуги навколо водних об`єктів на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області в районі розташування досліджуваної земельної ділянки станом на 2012 рік (а.с. 269 т. 1).

На виконання ухвали суду від 17.05.2024 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повідомили, що топографічна зйомка (висотна з горизонталями) берегової лінії водних об`єктів в районі розташування земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0050 станом на час передачі її у власність та проект землеустрою щодо встановлення меж та розмірів прибережної смуги навколо водних об`єктів на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області в районі розташування досліджуваної земельної ділянки станом на 2012 рік у Головному управлінні відсутні (а.с. 15 т. 2).

Подібну відповідь було надано Деснянським басейновим управлінням водних ресурсів, в якій зазначено, що паспорти водних об`єктів, які знаходяться поблизу земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0050 річка (протока) Вербка та водойма, що має з нею гідрологічний зв`язок, відсутні (а.с. 18 т. 2).

Як убачається з повідомлення Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у зв`язку з незадоволенням клопотання експерта проведення судової експертизи неможливо (а.с. 36 т. 2).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Любецької селищної ради, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не надано належних та допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0050 накладається на прибережну захисну смугу (ПЗС) річки Вербка, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро і відповідно до вимог Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

З метою забезпечення ведення державного водного кадастру в частині обліку поверхневих водних об`єктів Держводагентством здійснюється ведення геопорталу «Водні ресурси України», що знаходиться за посиланням http://geoportal.davr.gov.ua:81.

Відповідно до геопорталу запитуваний водний об`єкт обліковується як рукав ОСОБА_5 , що є частиною річки Дніпро.

Статтею 1 Водного кодексу України визначено вичерпний перелік об`єктів, які віднесені до водних об`єктів - море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал та водоносний горизонт. Усі інші елементи довкілля, в яких зосереджені води, є частинами перелічених водних об`єктів, тобто, рукави та протоки річок є їх частинами.

Водний об`єкт є у державному реєстрі географічних назв та записаний як протока Вербка.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом (підпункт ґ) ч.4. ст.83 Земельного кодексу України).

У відповідності до ст. 88 Водного кодексу України та ст. 60 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Статтею 58 Земельного кодексу України встановлено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Виходячи з приписів частин 2-4 статті 59 Земельного кодексу України, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів).

Державним водогосподарським організаціям за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування землі водного фонду для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами тощо.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Статтями 61 Земельного кодексу України та ст. 89 Водного кодексу України встановлено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється, зокрема, розорювання земель, а також садівництво та городництво.

Частиною 3 статті 60 Земельного кодексу України передбачено, що прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Стаття 22 Земельного кодексу України визначає землі сільськогосподарського призначення та порядок їх використання. Разом з тим, вказаною статтею передбачено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проєктів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель.

Виходячи з положень ст. 1, 20, 50-54 Закону України "Про землеустрій", проєкт землеустрою - сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити протягом 5-10 і більше років, яким встановлюються межі об`єктів землеустрою.

Пунктами 1, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що цей Порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них. Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації.

Суб`єктами права власності на землю, у відповідності до ст. 80 Земельного кодексу України є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Пунктами 1, 3, 4 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, зокрема, для ведення водного господарства.

Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Згідно з ч. 1,2 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, у даній справі позивач мав довести належними та допустимими доказами, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0050 накладається на прибережну захисну смугу (ПЗС) річки Вербка, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро (яка з урахуванням крутизни схилів більше 3 градусів має бути встановлена вздовж берега річки від урізу води (у меженний період) на відстані 200 метрів) і відповідно до вимог Водного кодексу України відносяться до земель водного фонду.

На підтвердження того, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0050 є землею водного фонду, прокурор посилався на Науково-експертний висновок щодо дотримання вимог водного законодавства в частині відведення в приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду р. Дніпро поряд з селом Неданчичі Ріпкинського району Чернігівської області від 16.07.2021, складений працівниками Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України - завідувачем відділення водних ресурсів Шевчуком С.А. та головним фахівцем лабораторії моніторингу та охорони вод Козицьким О.М., відповідно до якого:

- земельні ділянки із зазначеними кадастровими номерами знаходяться на березі річки (протоки) з назвою ОСОБА_5 та штучно створеного затону з виходом до річки Вербка, але по факту це є однією з проток великої річки Дніпро, тому нормативна ширина прибережної захисної смуги (ПЗС) тут має становити 100 м;

- відповідно до статті 88 Водного кодексу України прибережна захисна смуга вздовж річки (протоки) Вербка, з урахуванням крутизни схилів більше 3 градусів, має бути встановлена вздовж берегу річки від урізу води (у меженний період) на відстані 200 м;

- земельна ділянка, зокрема, з кадастровим номером :10:001:0050, накладається на прибережну захисну смугу (ПЗС) річки Вербка, яка є протокою (рукавом) р.Дніпро і відповідно до вимог Водного кодексу України відносяться до земель водного фонду.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, на час проведення надання науково-експертного висновку щодо дотримання вимог водного законодавства, Інститут водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України мав повноваження та основні види діяльності, до яких відноситься підготовка науково-експертних висновків щодо дотримання вимог водного законодавства у сфері управління водними ресурсами та меліорації земель.

Судом встановлено, що в якості підстави для надання науково-експертного висновку щодо дотримання вимог водного законодавства в частині відведення в приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду р. Дніпро поряд з селом Неданчичі Ріпкинського району Чернігівської області, прокурор посилається на Договір № 04.2.16-21 про виконання науково-дослідних послуг (експертизи) від 02.07.2021, укладений між Чернігівською обласною прокуратурою та Інститутом водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України.

Відповідно до п. 1.1.-1.3. Договору № 04.2.16-21 від 02.07.2021, виконавець зобов`язується провести за завданням замовника науково-дослідні послуги (ДК:71319000-7 Експертні послуги) щодо дотримання вимог водного законодавства в частині відведення в приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду р. Дніпро поряд із селом Неданчичі Ріпкинського району Чернігівської області, а замовник зобов`язується їх прийняти та оплатити на умовах, визначених цим Договором. Перелік послуг, їх особливості та складові описані у Технічному завданні, що є невід`ємним Додатком до даного Договору №1.

Результатом послуг є Звіт "Науково-експертний висновок щодо дотримання вимог водного законодавства в частині відведення в приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду р. Дніпро поряд з селом Неданчичі Ріпкинського району Чернігівської області".

Мета виконання науково-дослідних послуг за цим Договором: встановлення фактів порушення водного законодавства в частині відведення в приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду р.Дніпро, передача отриманих висновків, зокрема, до суду.

Сторони домовились про те, що послуги, визначені в п.1.1. цього Договору будуть виконуватись у порядку та в терміни, визначені Календарним планом (додаток № 2 до даного Договору), який є його невід`ємною частиною.

Пунктом 2.4. Договору № 04.2.16-21 від 02.07.2021 сторони погодили, що виконавець приступає протягом 3-х робочих днів до виконання послуг після підписання Договору та отримання від замовника іншої, необхідної для виконання послуг документації, необхідних матеріалів, тощо.

Згідно з п. 8.1. Договору № 04.2.16-21 від 02.07.2021, договір набуває чинності з моменту його укладення. Договір є укладеним з дня досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов, які передбачені даним договором, яке виражається у вигляді підписання наступних документів: договір, технічне завдання (додаток 1), календарний план робіт (додаток 2), протокол погодження договірної ціни (додаток 3), калькуляція кошторисної вартості (додаток 4).

У технічному завданні та календарному плані робіт (додатки 1 до Договору № 04.2.16-21 від 02.07.2021) зазначено терміни проведення науково-дослідних послуг (експертних): початок 02.07.2021, закінчення 30.07.2021.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України №18-Вд від 22.06.2021 з метою своєчасного та якісного проведення науково-дослідних робіт за договірною тематикою Інституту (договір № 04.2.16-21) відряджені ОСОБА_4 , завідувач відділення водних ресурсів та Козицький О.М., головний фахівець лабораторії екології водних об`єктів відділу екології водних екосистем та охорони вод відділення водних ресурсів, до Чернігівської області терміном на 03 дні з 23.06.2021 (а.с. 248 т. 1).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що фактично проведення науково-дослідних (експертних) робіт працівниками Інституту водних проблем і меліорації НААН Шевчуком С.А. та Козицьким О.М. щодо встановлення меж прибережної захисної смуги р. Дніпро на ділянці піщаного кар`єру с. Неданчичі Ріпкинського району Чернігівської області було здійснено до укладення Договору № 04.2.16-21 про виконання науково-дослідних послуг (експертизи) від 02.07.2021, яким передбачено початок виконання послуг протягом 3-х робочих днів після підписання Договору та погоджено терміни проведення науково-дослідних (експертних) послуг: початок 02.07.2021, закінчення 30.07.2021.

Отже на момент фактичного проведення науково-дослідних (експертних) робіт співробітниками інституту Шевчуком С.А. та Козицьким О.М. були відсутні підстави для проведення Інститутом водних проблем і меліорації НААН зазначеної експертизи, оскільки такі роботи проведені до укладення договору з Чернігівською обласною прокуратурою.

Відповідно до приписів ст. 8 Закону України «Про судову експертизу» організація науково-методичного забезпечення судово-експертної діяльності та організаційно-управлінські засади діяльності державних спеціалізованих установ покладаються на міністерства та інші державні органи, до сфери управління яких належать державні спеціалізовані установи, що здійснюють судово-експертну діяльність. Міністерства та інші державні органи здійснюють у визначеному ними порядку контроль за дотриманням законодавства з питань судово-експертної діяльності державними спеціалізованими установами, що належать до сфери їх управління. Науково-методичне та організаційно-управлінське забезпечення діяльності судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, покладається на Міністерство юстиції України. Міністерство юстиції України у визначеному ним порядку здійснює контроль за дотриманням законодавства з питань судово-експертної діяльності судовими експертами, які не є працівниками державних спеціалізованих установ. Методики проведення судових експертиз (крім судово-медичних та судово-психіатричних) підлягають атестації та державній реєстрації в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При проведенні експертного дослідження спеціалісти Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України використали розроблену в ІВПіМ НААН «Методика з визначення меж водоохоронних зон, прибережних захисних смуг і смуг відведення з особливим режимом використання (з урахуванням проекту змін до Водного Кодексу України)» (Шевчук С.А. та ін. Київ: ІВПіМ, ЦП «Компринт», 2015. 44 с.), яка методологічно розкриває порядок проведення робіт з встановлення ширини прибережної захисної смуги (ПЗС) водних об`єктів.

Посилання на вищевказану Методику міститься на арк. 22 Науково-експертного висновку щодо дотримання вимог водного законодавства в частині відведення в приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду р.Дніпро поряд з селом Неданчичі Ріпкинського району Чернігівської області від 16.07.2021.

При цьому суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу на те, що єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, встановлюється Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом Науково-експертного висновку щодо дотримання вимог водного законодавства в частині відведення в приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду р. Дніпро поряд з селом Неданчичі Ріпкинського району Чернігівської області від 16.07.2021 відстань у 100 та 200 м від урізу води отримано на підставі Методики з визначення меж водоохоронних зон, прибережних захисних смуг і смуг відведення з особливим режимом використання 2015 року, яка не затверджена належним чином, а тому не могла бути використана під час проведення науково-дослідних (експертних) робіт щодо дотримання вимог водного законодавства в частині відведення в приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду р.Дніпро поряд з селом Неданчичі Ріпкинського району Чернігівської області.

Крім того, районний суд дійшов правильного висновку, що висновок містить два окремі пункти, в яких йдеться про ширину прибережної захисної смуги 100 метрів та 200 метрів. Водночас фактична відстань від спірних земельних ділянок до водного об`єкта (річки, рукава чи протоки) у висновку не зазначена.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Науково-експертний висновок щодо дотримання вимог водного законодавства в частині відведення в приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду р. Дніпро поряд з селом Неданчичі Ріпкинського району Чернігівської області від 16.07.2021, складений працівниками Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України завідувачем відділення водних ресурсів Шевчуком С.А. та головним фахівцем лабораторії моніторингу та охорони вод Козицьким О.М. є неналежним та недопустимим доказом у цій справі.

До того ж апеляційним судом враховано, що за даними з Державного земельного кадастру про земельну ділянку цільове призначення спірних земельних ділянок - для ведення особистого селянського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що прокурором не надано належних та допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0050 накладається на прибережну захисну смугу (ПЗС) річки Вербка, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро і відповідно до вимог Водного кодексу України відносяться до земель водного фонду, а тому обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі N 487/10128/14-ц (провадження N 14-473цс18, абзац п`ятий пункту 143)).

Беручи до уваги те, що прокурором не надано належних доказів того, що спірна земельна ділянка накладається на прибережну захисну смугу річки Вербка, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро, як і не надано доазів того, що земельна ділянка відносить до земель водного вонду, тому вимога прокурора про скасування розпорядження Ріпкінської районної державної адміністрації № 11 від 06.01.2012 про надання у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки є неогрунтованою і суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Ріпкінської районної державної адміністрації.

Оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені прокурором вимоги не підлягають задоволенню.

Твердження прокурора, викладені в апеляційній скарзі, про те, що є доведеним факт віднесення спірних земельних ділянок до водного фонду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки:

- жодні докази наявні в матеріалах справи не містять даних про те, що спірні земельні ділянки знаходяться в межах прибережної захисної смуги;

- у матеріалах справи відсутні висновки компетентних державних органів про те, що вказана землевпорядна документація складена з порушенням чинних на той час правил та процедур;

- прокурором не надані та матеріали справи не містять доказів про те, що на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області (за межами населеного пункту) встановлювались прибережні захисні смуги, їх розмір та розташування спірних земельних ділянок у прибережних захисних смугах, а також і її цільового призначення.

Посилання на висновки Верховного Суду як таке із вказівкою про неоднакове застосування норм права у різних справах, хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм права.

Апеляційний суд враховує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами

Враховуючи викладене, суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо необґрунтованого посилання суду першої інстанції на висновки комісії з питань розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою на території колишнього Ріпкінського району, як на обґрунтування законності надання спірної земельної ділянки у приватну власність не спростовують правильних висновків суду першої інстанції по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення, скільки прокурором не доведено знаходження спірної земельної ділянки у межах земель водного фонду.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області 18 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.04.2025.

Головуючий Судді: