Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025 року селище Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Кравченко О.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Хорольської І.П.

представника позивача за первісним позовом Циб С.В.

представника відповідача за первісним позовом Карабези В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

05 вересня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Циб Сергій Вікторович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивує тим, що 28.08.1993 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб. В період шлюбу було придбано транспортний засіб марки Renault, модель MAGNUM 480, 2002 року випуску, об`єм двигуна 11929 см3, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 .

Транспортний засіб купувався в неробочому стані з метою його подальшого відновлення, проте після його купівлі виявилось, що його технічний стан не дозволяє його відносити за розумну суму коштів.

Після того, як транспортний засіб простояв 1,5 роки без належного ремонту, позивач та відповідач вирішили його продати, оскільки подальше його збереження не мало сенсу і призводило лише до погіршення технічного стану.

З метою продажу транспортного засобу Renault, модель MAGNUM 480, 2002 року випуску, об`єм двигуна 11929 см3, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 відповідачем видано на ім`я позивача довіреність від 23.06.2023 року, якою уповноважено позивача на укладення договору купівлі-продажу.

Транспортний засіб був проданий 24.06.2023. Кошти, отримані за договором купівлі-продажу відповідач використала на власний розсуд.

За даними позивача, у договорі купівлі-продажу транспортного засобу зазначено, що він проданий за ціною 10 000 грн., що підтверджується квитанцією про оплату ПДФО на суму 500 грн. від 24.06.2023.

Згідно звіту про експертно-грошову оцінку майна від 04.09.2024, ринкова вартість транспортного засобу марки Renault, модель MAGNUM 480, 2002 року випуску, об`єм двигуна 11929 см3, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 становить 75 000 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація ринкової вартості частини спірного транспортного засобу.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач просить суд в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 компенсацію вартості частки відчуженого автомобіля у розмірі 37500 грн., а також судові витрати.

Ухвалою від 09.09.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

13.09.2024 ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на те, що спірній автомобіль знаходився у повному розпорядженні позивача, про що нею 23.06.2023 року було надано довіреність на експлуатацію та розпорядження транспортним засобом. Ніякого продажу транспортного засобу спільно з позивачем вона особисто не проводила. Про продаж вказаного автомобіля дізналася лише з позовної вимоги щодо неї. Твердження позивача про те, що вона використала грошові кошти з продажу автомобіля на власний розсуд не відповідає дійсності. Також повідомляє що автомобіль після його придбання рухався своїм ходом, та після заміни деяких частин пластику він повністю був полагоджений та використовувався позивачем по своїх справах, а саме перевезенні різних зернових та великовантажних вантажів. Також спірний автомобіль і до цього часу використовується позивачем.

Оскільки позивач ОСОБА_1 до цього часу користується автомобілем, а відповідач ОСОБА_2 будь-яких договорів купівлі-продажу не проводила та грошових коштів з продажу автомобіля не отримувала, то і сплачувати компенсацію вартості частки автомобіля у розмірі 37500 грн. не повинна.

Також 13 вересня 2024 ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Карабеза Валерій Іванович, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що автомобіль марки Renault, модель MAGNUM 480, 2002 року випуску, об`єм двигуна 11929 см3, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який придбаний позивачкою та відповідачем у період шлюбу, перебуває у розпорядженні відповідача ОСОБА_1 , який вільно ним користується.

23 червня 2023 року позивачем на ім`я відповідача було надано довіреність НСМ№025169, якого уповноважено представляти інтереси позивача з питань, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням транспортним засобом.

Транспортний засіб марки Renault, модель MAGNUM 480, 2002 року випуску, об`єм двигуна 11929 см3, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 є річчю неподільною

Вартість автомобіля згідно відповіді №56С24 на запит про середню ринкову ціну транспортного засобу, надану судовим експертом Пилипенко О.С. від 23.052024 складає 400640 грн.

Виходячи з презумпції рівності часток, позивач вважає, що спірне майно необхідно розділити по частини кожному.

Виходячи з того, що на теперішній час транспортним засобом користується відповідач, вважає доцільним здійснити у такий спосіб, за яким неподільна річ залишається одному з співвласників зі стягненням з нього на користь іншого співвласника грошової компенсації у розмірі вартості його частки із подальшим (після сплати компенсації) припиненням спільної власності.

На підставі викладеного, позивач за зустрічним позовом просить суд:

1. Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 транспортний засіб автомобіль марки Renault, модель MAGNUM 480, 2002 року випуску, об`єм двигуна 11929 см3, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

2. В порядку поділу спільного майна подружжя припинити право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль.

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб автомобіль марки Renault, модель MAGNUM 480, 2002 року випуску, об`єм двигуна 11929 см3, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації вартості частини автомобіля марки Renault, модель MAGNUM 480, 2002 року випуску, об`єм двигуна 11929 см3, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 200320 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області під головуванням судді Ковальчук Т.А. від 06.11.2024 року цивільна справа №179/1751/24 (провадження №2/179/676/24) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя об`єднана в одне провадження з цивільною справою № 179/1711/24 (провадження 2/179/661/24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна та передано на розгляд судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області Кравченко О.Ю.

Ухвалою від 19.11.2024 суд перейшов до розгляду об`єднаної цивільної справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою від 21.11.2024 за клопотанням представника відповідача за первісним позовом витребувано належним чином завірені копії документів, на підставі яких здійснено державну реєстрацію транспортного засобу «RENAULT», модель «MAGNUM 480» 2002 року випуску, об`єм двигуна 11929 см?, VIN кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та інформацію про всі здійсненні перереєстрації вказаного транспортного засобу.

Ухвалою від 10.01.2025 до участі у розгляді справи залучено ОСОБА_3 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 .

Ухвалою від 07.02.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом адвокат Циб С.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Проти задоволення позову ОСОБА_2 заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Також суду пояснив, що Магдалинівським районним судом розглядався спір між сторонами з приводу поділу іншого автомобіля.

Представник відповідача за первісним позовом адвокат Карабеза В.І. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також пояснив, що між сторонами була домовленість щодо поділу майна, ОСОБА_2 виконала умови домовленості, надала довіреність позивачу на автомобіль Renault Magnum, тому вважає, що сторони поділили між собою автомобілі. Позов ОСОБА_2 підтримав та просив його задовольнити, враховуючи, що спірним автомобілем і надалі користується ОСОБА_1 .

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином, подав суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу у його відсутність та відмовити у задоволенні позовних вимог про поділ транспортного засобу у повному обсязі. В письмових поясненнях зазначає, що на даний час він є власником автомобіля RENAULT, модель MAGNUM 480, 2002 року випуску. Даний транспортний засіб він придбав за договором купівлі-продажу від 24.06.2023, який укладений між ним та ОСОБА_2 , яку за нотаріальною довіреністю представляв ОСОБА_1 . Даний транспортний засіб він запропонував купити як металобрухт. Про те, що автомобіль буде проданий, знала як ОСОБА_2 , так ОСОБА_1 . Після укладання договору купівлі-продажу він передав грошові кошти за автомобіль у розмірі 10000 грн. ОСОБА_2 за її домашньої адреси. Будь-яких претензій або позовів щодо укладеного договору купівлі-продажу ані від ОСОБА_2 , ані від ОСОБА_1 до нього не надходило.

Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що 28 серпня 1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб (а.с. 9). На даний час шлюб між сторонами не розірваний.

У шлюбі позивач та відповідач придбали автомобіль марки RENAULT, модель MAGNUM 480, 2002 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який 12.02.2022 було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Довіреністю від 23.06.2023 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Щокою В.О., зареєстрованою в реєстрі за №445, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси з питань, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням, у тому числі проведенням всіх митних процедур та в подальшому укладенням договорів купівлі-продажу, міни, оренди та будь-яких інших правочинів з питань розпорядження належним їй автомобілем марки «RENAULT», модель «MAGNUM 480», 2002 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.73-74).

24 червня 2023 року ОСОБА_1 , який на підставі вказаної довіреності діяв від імені ОСОБА_2 , уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу №1246/2023/3897408, за умовами якого передав у власність останньому автомобіль RENAULT, модель MAGNUM 480 2002 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Умовами договору визначено, що ціна продажу транспортного засобу складає 10 000 грн., передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати за договором (а.с.75-76).

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтвердив, що вказаний договір купівлі-продажу підписаний саме ОСОБА_1 .

Як вбачається з інформаційної довідки ТСЦ МВС №1246, наданої на виконання ухвали суду, станом на 20.12.2024 власником транспортного засобу RENAULT MAGNUM 480, номерний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_1 , 2002 року виготовлення, є громадянин ОСОБА_3 . Перереєстрація транспортного засобу за період з 12.02.2022 по теперішній час здійснена на підставі договору купівлі-продажу №1246/2023/3897408 від 24 червня 2023 року (а.с.72).

Вартість спірного автомобіля в розмірі 75000 грн. ОСОБА_1 визначив згідно зі звітом про вартість майна від 04.09.2024, виконаного суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_4 , відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу марки RENAULT MAGNUM 480, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 становить 75000 грн. (а.с.10).

Вартість спірного автомобіля в розмірі 400640 грн. ОСОБА_2 визначила відповідно до відповіді №56С24 на запит про середню ринкову ціну транспортного засобу, складеного судовим експертом Пилипенком О.С. 23.05.2024, згідно з яким середня по Україні ціна продажу транспортного засобу, який був у використанні, RENAULT MAGNUM 480, 2002 випуску, становить 400640 грн (а.с.14-15).

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові, а в разі, якщо на тому наполягає відповідач, для відхилення його заперечень проти позову.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

Відповідно до частин першої, другої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку.

Згідно з частинами першою, другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Суть поділу майна полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При ухваленні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості.

Згідно з частинами другою і третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Тобто, із зазначеного слідує, що у разі, коли одним із подружжя відчужується автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності, письмова згода другого з подружжя має бути посвідчена нотаріально.

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Судом встановлено, що автомобіль марки Renault, модель MAGNUM 480, 2002 року випуску, об`єм двигуна 11929 см3, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали за час шлюбу за спільні кошти, тому вказаний автомобіль є їх спільним майном. Вказана обставина визнається сторонами.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 видала ОСОБА_5 нотаріально посвідчену довіреність від 23.06.2023 року, якою уповноважила останнього представляти її інтереси з питань, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням автомобілем марки Renault, модель MAGNUM 480, 2002 року випуску, об`єм двигуна 11929 см3, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , в тому числі і з питань укладення договору купівлі продажу. Зі змісту цієї довіреності вбачається, що ОСОБА_2 надала ОСОБА_5 право представляти її інтереси з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією, відчуженням (купівлею-продажем, міною, тощо) транспортного засобу; укладати від її імені договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування транспортним засобом (купівлі-продажу, міни, комісії, оренди, позички тощо), визначаючи у відповідних договорах на власний розсуд ціну та інші, в тому числі і факультативні, умови, одержувати належні їй за цими договорами грошові суми.

24.06.2023 року ОСОБА_1 , діючи на підставі вказаної довіреності, продав спірний автомобіль своєму брату - ОСОБА_3 , уклавши відповідний договір купівлі-продажу, та в той же день право власності на автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_3 .

Виходячи з встановлених обставин, які підтверджені належними доказами, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за взаємною згодою розпорядились спільним майном (автомобілем).

Станом на час розгляду справи спірний автомобіль перебуває у власності ОСОБА_3 .

Доводи ОСОБА_2 та її представника щодо того, що автомобіль Renault MAGNUM 480, державний номер НОМЕР_2 до теперішнього часу перебуває у володінні ОСОБА_1 , який ним користується, суд не приймає до уваги, оскільки доказів на підтвердження цього факту суду не надано.

Договір купівлі-продажу автомобіля від 24.06.2023 у судовому порядку недійсним не визнаний, не оспорений, а тому є дійсним.

Тобто спірний автомобіль вибув із володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за спільною згодою подружжя, що підтверджується належними доказами.

Враховуючи, що на час розгляду справи автомобіль Renault моделі MAGNUM 480, 2002 року випуску, VIN кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 вибув із володіння подружжя та перебуває у власності ОСОБА_3 , позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , припинення права спільної сумісної власності та визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний автомобіль задоволенню не підлягають.

Сторони правочинів повинні діяти добросовісно, й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України).

Відчуження одним із подружжя спільного майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє іншого з подружжя права на виплату компенсації на майно.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а в разі недосягнення згоди - з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 вказувала, що з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Пред`являючи позов до ОСОБА_6 про стягнення з останньої компенсацію вартості частки відчуженого автомобіля Renault MAGNUM 480, державний номер НОМЕР_2 у розмірі 37500 грн., ОСОБА_1 посилається на те, що автомобіль був відчужений за ціною, нижчої його ринкової вартості, а отримані за договором купівлі-продажу кошти відповідач ОСОБА_6 використала на власний розсуд.

Разом з тим, судом встановлено, що саме ОСОБА_1 , який діяв на підставі виданої ОСОБА_6 довіреності, та був уповноважений на вчинення усіх дій, пов`язаних з розпорядженням автомобілем Renault MAGNUM 480, державний номер НОМЕР_2 (у тому числі і на укладення договору купівлі-продажу, визначення на власний розсуд ціни продажу автомобіля та отримання грошових коштів), зі згоди ОСОБА_2 уклав договір купівлі продажу транспортного засобу №1246/2023/3897408 від 24.06.2024.

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 не погоджував ціну продажу автомобіля, а ОСОБА_2 отримала кошти від продажу спірного автомобіля та використала їх на власний розсуд, ОСОБА_1 суду не надано та таких обставин в ході розгляду справи не встановлено.

Письмові пояснення третьої особи - ОСОБА_3 щодо передання грошових коштів у сумі 10 000 грн. особисто ОСОБА_7 за місцем її мешкання суд вважає неспроможними, оскільки доказів на підтвердження вказаної обставини (розписки або будь-якого документу) суду також не надано.

Крім того, за умовами договору купівлі-продажу транспортного засобу 1246/2023/3897408 від 24.06.2024, передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати його вартості.

Оскільки договір купівлі-продажу укладений та підписаний ОСОБА_1 , як представником ОСОБА_2 , що підтвердив представник позивача у судовому засіданні, доводи позивача щодо неотримання грошових коштів по договору суд відхиляє.

Враховуючи, що ОСОБА_1 розпорядився спірним автомобілем зі згоди ОСОБА_2 , особисто уклавши договір купівлі-продажу, підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частки вартості відчуженого автомобіля Renault MAGNUM 480, державний номер НОМЕР_2 у розмірі 37500 грн. відсутні, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення з останнього в якості компенсації вартості частини автомобіля Renault MAGNUM 480, державний номер НОМЕР_2 у сумі 200320 грн., суд дійшов до висновку що вони також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено вище, судом встановлено, що спірний автомобіль вибув з власності подружжя за їх спільною згодою. Доказів відсутності згоди ОСОБА_2 на продаж автомобіля за ціною, нижче ринкової судом також не встановлено, враховуючи надану останньою довіреність на розпорядження транспортним засобом з правом визначення ціни продажу ОСОБА_1 за його розсудом. Доказів використання ОСОБА_1 грошових коштів від продажу спірного автомобіля на власний розсуд суду також не надано.

На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід відмовити повністю. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 також слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено повністю, судові витрати покладаються на позивачів за первісним та зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 81, 141, 263, 273, 280-284, 288 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про поділ спільного майна відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 18.04.2025.

Суддя О.Ю.Кравченко