Провадження № 2/466/267/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Зими І.Є,

при секретарі Васинчик М.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя , -

в с т а н о в и в:

24 листопада 2023 року, ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просить провести поділ майна, набутого подружжям за час шлюбу. Зокрема, визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на вказану спірну квартиру ; припинити право власності її колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , на згадане спірне нерухоме майно , стягнувши з депозитного рахунку Шевченківського районного суду м. Львова на користь відповідача внесені позивачкою грошові кошти на загальну суму 1 517 700 грн., як компенсацію за припинення права власності ОСОБА_2 на частку в квартирі АДРЕСА_1 . Також позивачка просить визнати спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , автомобіль AUDI А6, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості згаданого автомобіля у розмірі 428 153 грн. 19 коп. Крім того, в порядку поділу спільного майна подружжя позивачка просить суд стягнути з відповідача , в її користь , 95 401грн. 86 коп. грошової компенсації за здачу ним в оренду спільного нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 . Просить стягнути з відповідача також понесені нею судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 06.01.2018 між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Старовижівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області. Після розірвання шлюбу їй повернуто дівоче прізвище « ОСОБА_5 ».

За час подружнього життя у сторін , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився син ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

25.01.2023 рішенням Старовижівського районного суду Волинської області у справі № 168/431/22, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.

За час перебування у шлюбі , до моменту припинення ведення спільного господарства за спільні кошти подружжя було придбано трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Проте, спільне володіння і користування майном є неможливим, адже між сторонами неможливо встановити справедливий порядок користування майном, який би відповідав їх ідеальним часткам у ньому, враховуючи той факт, що спірна квартира є неподільним майном. А тому, вважає за необхідне припинити право власності відповідача на квартиру, а кошти в розмірі 1 / 2 вартості спірної квартири, які внесені позивачкою на депозитний рахунок суду, передати відповідачу, як компенсацію за її припинення.

Крім того, позивачка зазначає, що за спільні кошти подружжя , 03.06.2022 року , було придбано автомобіль марки AUDI, модель А6, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який теж був зареєстрований за відповідачем. На даний час спільний автомобіль реалізований (проданий) відповідачем без згоди позивача, і будь-яку частину коштів, отриманих від продажу транспортного засобу, позивачка від відповідача не отримувала. Відтак, просить суд стягнути половину вартості даного транспортного засобу.

Крім того, оскільки трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 придбана в період перебування у шлюбі, отже вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

На даний час відповідач тривалий час здає дану квартиру в оренду, що підтверджується скріншотом переписки між колишнім подружжям. Тому позивачка має право на ? доходів від здачі в оренду спірної квартири.

05.02. 2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява , відповідно до якої ОСОБА_2 просив суд ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 ; провести поділ майна подружжя, шляхом визнання за ним та його колишньою дружиною, ОСОБА_4 права власності по 1 / 2 частці за кожним та стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати.

Зазначає, що за час перебування у шлюбі за спільні кошти сторонами було придбано трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Згідно вимог ст.ст. 60,61,63,69 СК України просив провести поділ вказаного спірного майна з врахуванням того, що частки подружжя у майні є рівними.

У відзиві на первісний позов відповідач заперечив вказану в первісному позові вартість нерухомого майна, визнав факт здачі спірної квартири в оренду, проте заперечив розмір вартості орендної плати. Щодо транспортного засобу Audy A6, 2012 року випуску вказав, що лише здійснив оформлення автомобіля на себе, а через короткий проміжок часу здійснив перереєстрацію на реального власника.

Ухвалою Шевченківського райсуду м. Львова від 07.02.2024 прийнято позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позивачкою за первісним позовом та відповідачем за зустрічним подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якій останній не погодився з викладеними в зустрічному позові вимогами та доводами, зазначив, що спірна квартира, згідно норм чинного законодавства, являється неподільним майном, заперечив щодо вказаної в зустрічному позові вартості квартири посилаючись на відсутність доказів вказаної вартості.

Ухвалою Шевченківського райсуду м. Львова від 18.03.2024 дана справа була об`єднана в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані у справі докази, дійшов наступного висновку.

В ході розгляду справи встановлено, що 06.01.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, який зареєстровано Старовижівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області.

В подальшому, рішенням Старовижівського районного суду Волинської області по справі №168/431/22 від 25.01.2023, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвано.

За час перебування у шлюбі , за спільні кошти подружжя, сторонами було придбано спірну квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до договору купівлі-продажу від 11.11.2020 №2752 була зареєстрована за відповідачем.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної власності подружжя.

Такі ж положення містить й норма ст. 368 ЦК України.

За змістом ч.1 ст. 61 СК України об`єктами права спільної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Водночас будівельні матеріали, обладнання та конструкції, які були використані в процесі будівництва є майном, набутим подружжям під час шлюбу, тобто сукупністю речей, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Визнання права власності на самочинно збудований будинок, будівлю який не прийнято в експлуатацію, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Враховуючи наведене, ту обставину, що сторони визнають факт набуття згаданої квартири за час шлюбу, до задоволення як основного позову, так і зустрічного, підлягає вимога про визнання квартири АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

Що ж стосується вимог про поділ такого майна, то суд виходить з наступного. За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі N 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства "ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України N 1-8/2012 (N 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 р. у справі № 6-68ц14, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що відсутність у статті 365 ЦК України конструкції «за наявності одночасно» свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пп. 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених підпунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

Подібні за змістом правові висновки Верховний Суд навів у постановах від 18 липня 2019 року у справі №210/2236/15-ц, 19 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17, 26 грудня 2019 року у справі №303/4849/16-ц, 02 листопада 2021 року у справі № 263/13236/16-ц.

Отже, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина с визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Як встановлено в ході судового розгляду, спірна квартира розташована на 6 поверсі у багатоквартирному будинку та складається з трьох житлових кімнат , кухні, комунальних вигод. Загальна площа становить 76,5 кв.м. ( т. 1 а.с. 11-14).

а клопотанням представника позивача за первісним позовом, у зв`язку з оспоренням стороною відповідача ринкової вартості спірного нерухомого майна, зазначеної у висновку про вартість майна , виготовленому ТзОВ» ГРАНД ВАЛОР» ( а.с. 15 т. 1 ), було призначено судову оціночно-будівельну експертизу. Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи за № 1879-Е від 26.06.24 ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить на час проведення експертизи 3 035 214 грн.

За клопотанням відповідача, який висловив незгоду з вказаним експертним дослідженням, в судовому засіданні , в якості експерта була допитана експерт Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ, ОСОБА_9 . Остання підтвердила результати експертного дослідження від 26.06.24 . Крім того зазначила, що при розрахунку вартості вона використовувала аналоги продажу в кількості 9 об`єктів. При цьому, як об`єкт оцінки , так і об`єкти аналоги, вибирались в новобудовах , з врахуванням їх технічного стану та ринкової вартості нерухомого майна в даній місцевості та на час проведення дослідження. Також відповідаючи на запитання представника позивача експерт, яка була приведена судом до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність зазначила, що квартира АДРЕСА_1 є неподільним майном. До такого висновку експерт приходить з врахуванням того, що спірна нерухомість розташована в багатоповерховому будинку, квартира має єдиний вхід. Розділити її на дві окремі технічно неможливо, так як це буде суперечити вимогам ДБН так як буде втрачено її цільове призначення . Зокрема, зважаючи на площу та розміщення кухні та комунальних вигод, неможливо провести поділ мереж електро, газо, тепло постачання з облаштуванням окремих лічильників; обладнати два окремі входи , вигоди. Крім того, недопустимим є облаштування кухні та комунальних вигод над житловими приміщеннями, зважаючи на те, що спірна квартира розміщена на 6 поверсі багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. В даному випадку, з врахуванням вимог ст.ст. 181,183 ЦК України, висновку експерта в судовому засіданні, суд вважає доведеним, що спірна квартира є неподільним майном, оскільки в результаті виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України власнику, що виділяється, та власнику , що залишаються, не може бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України.

На думку суду, в процесі розгляду справи встановлено і те, що спільне володіння і користування майном сторонами є неможливим . Зокрема, якщо співвласники не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, один з них не бере участі у витратах, яких потребує утримання майна, не несе витрати зі сплати житлово-комунальних послуг можна стверджувати про неможливість спільного володіння та користування майном, адже такі обставини практично завжди призводять до виникнення конфліктних ситуацій серед співвласників, що в свою чергу може призводити до звернення співвласників до правоохоронних органів та суду. В даному випадку шлюб між сторонами розірвано, вони проживають окремо , конфліктують, у них наявний спір про користування згаданою квартирою, яка одноособово здається в оренду відповідачем за первісним позовом. Задоволення вимог позивачки за первісним позовом в цій частині , на думку суду , сприятиме вирішенню загального конфлікту між сторонами з приводу користування спільним майном та не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача , незважаючи на те, що кого частка в майні становить 1 / 2 . При цьому суд враховує ту обставину, що ОСОБА_2 не проживав та не проживає у м. Львові , за місцем знаходження спірного нерухомого майна. Він живе та працює в іншому населеному пункті - Волинська область, Ковельський район смт. Стара Вижівка. На депозитний рахунок суду, на виконання вимог ст. 365 ЦК України, ОСОБА_4 внесені грошові кошти на загальну суму 1 517 700 грн., як компенсація за припинення права власності ОСОБА_2 на частку в квартирі АДРЕСА_1 , що відповідає ринковій вартості майна. При вирішенні даного спору суд враховує й інтереси дитини сторін, яка проживає з матір`ю .

Відтак , з врахуванням викладеного, суд вважає, що задоволення в цій частині вимог позову вимог ОСОБА_4 не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача , натомість остаточно вирішить спір між колишнім подружжям щодо належного їм нерухомого майна .

Щодо автомобіля AUDI А6, 2012 року, VIN: НОМЕР_3 , дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов до висновку, що вищевказаний автомобіль являється спільною сумісною власністю подружжя, оскільки сторонами не заперечується той факт, що транспортний засіб був придбаний за спільні сімейні кошти відповідачем за первісним позовом. Крім того, судом встановлено, що даний автомобіль був у користуванні сім`ї , зокрема використовувався під час спільних поїздок на відпочинок, докази чого надано позивачем за первісним позовом та що не заперечувалось стороною відповідача ( фотографії, відео на флеш-носії).

Суд не бере до уваги покази сторони відповідача за первісним позовом щодо придбання даного транспортного засобу на замовлення третьої особи, оскільки доказів укладення договору поставки, надання коштів на придбання транспортного засобу чи інші докази, які б підтвердили право третіх осіб на спірний автомобіль. Кожна сторона в силу дії ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 25.01.23 про розірвання шлюбу ( т. 1 а.с. 97-99) сторони проживають окремо з 18.07.22 року . На дану обставину позивачка покликалась при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу ; така була визнана відповідачем у його заяві про визнання позову та відповідно встановлена судом в мотивувальній частині судового рішення. Відтак, в силу дії ст. 82 ЦПК України , обставини встановлені судовим рішенням та визнані стороною не підлягають доказуванню.

Тому голослівними , на думку суду є твердження відповідача в судовому засіданні про те, що кошти, отримані ним від реалізації транспортного засобу були використані на потреби сім`ї. Так, згідно повідомлення РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області від 23.11.23 р. автомобіль AUDI А6, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 був зареєстрований на нового власника 21.07.22 р., тобто у період , коли сторони вже проживали окремо та між ними існували конфліктні стосунки, що призвели до розірвання шлюбу.

Тому суд дійшов висновку про поділ спірного автомобіля AUDI А6, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 між подружжям, який належав їм на праві спільної сумісної власності, шляхом визнання за кожним із них права власності на автомобіль по 1/2 його частині, виходячи з рівних часток у праві спільної сумісної власності подружжя, як це встановлено статтею 70 СК України.

Суд звертає увагу, що відповідачем за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів вартості, за яку було продано спірний автомобіль. Покликання позивача на задекларовану вартість транспортного засобу при його завезенні на територію України не береться до уваги судом, оскільки така інформація не має нічого спільного з його ринковою вартістю, тобто вартістю, за яку спірний транспортний засіб було продано на території України. Тому при призначені грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля AUDI А6, 2012 року випуску, VIN: НОМЕР_3 , НОМЕР_5 бере до уваги висновок судового експерта Семенюка Василя Миколайовича від 25.01.2024 №3, згідно якого усереднена ринкова вартість автомобіля AUDI А6, 2012 року випуску, VIN: НОМЕР_3 , станом на дату оцінки 856 106,37 (вісімсот п`ятдесят шість тисяч сто шість,37) гривень.

Щодо заявлених позивачко за первісним позовом вимог про стягнення з ОСОБА_2 в користь позивачки за первісним позовом 95 401(дев`яносто п`ять тисяч чотириста одну) грн. 86 коп. грошової компенсації за здачу в оренду спільного нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Суд встановив, що спірне нерухоме майно на час здачі його в оренду перебувало у спільній сумісній власності подружжя, без виділення часток або установлення порядку користування ним, а від здачі приміщення в оренду після розірвання шлюбу відповідач отримував дохід, який відповідно до статей 58, 63 СК України належить кожному з подружжя в рівних частках.

Що узгоджується в постанові ВСУ від 12 червня 2024 року по справі № 757/40871/20.

Відповідач за первісним позовом, позовну вимогу щодо стягнення частини доходів, отриманих від здачі в оренду спірної квартири, що є спільною сумісною власністю сторін по справі, визнав частково. Не заперечив факт здачі в оренду спірної квартири, надавши суду, як доказ, копію договору найму (оренди) нерухомого майна від 27.06.2023 року та зазначивши, що квартира була в оренді лише чотири місяці та що у визначений в договорі найму розмір оренди входить вартість комунальних послуг.

Суд не бере до уваги доводи відповідача, про відсутність доходів отриманих від оренди спірної квартири та щодо строку здачі її в оренду.

Зі змісту статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі, коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

В своїх показах та наданих доказах відповідач за первісним позовом визнав факт здачі в оренду спірної квартири та отримання прибутку.

Суд бере до уваги інформацію, викладену в наданому відповідачем за первісним позовом Договорі найму (оренди) нерухомого майна від 27.10.2023 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , щодо оренди спірної квартири.

Згідно п. 3.1 вищевказаного Договору, орендна плата за користування нерухомим майном становить 18 000,00 (вісімнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до п. 4.1 Договору, термін дії даного Договору з 27.10.2023 до 27.05.2024.

Пунктом 4.1.2 Договору визначено, що моментом фактичного використання Об?єкту нерухомості за даною угодою є підписання сторонами Акту здачі житлового приміщення (Додаток №2 до Договору).

Виходячи з вищезазначеного, суд не бере до уваги доводи відповідача за первісним позовом щодо здачі в оренду спірної квартири строком на три місяці. Оскільки, останнім не надано доказів, які б підтверджували дану обставину, а саме Акту здачі житлового приміщення, як це визначено в наданому стороною відповідача за первісним позовом Договору оренди.

З тих же підстав, суд бере до уваги та вважає слушними доводи представника позивача за первісним позовом, наданими в своїх поясненнях, щодо строку здачі в оренду спірної квартири.

В врахуванням викладеного, суд приходить до висновку , що позовні вимоги ОСОБА_4 є підставними. Вимоги ж ОСОБА_2 за зустрічним позовом підлягають до задоволення лише в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_1 .

В зв`язку з задоволенням вимог за первісним позовом, до стягнення з відповідача в користь позивачки підлягають також понесені нею судові витрати .

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд ,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

- визнати спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

- стягнути з депозитного рахунку Шевченківського районного суду м. Львова на користь ОСОБА_2 внесені ОСОБА_4 грошові кошти на загальну суму 1 517 700 ( один мільйон п`ятсот сімнадцять тисяч сімсот ) грн., як компенсацію за припинення права власності ОСОБА_2 на частку в квартирі АДРЕСА_1 ;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , автомобіль AUDI А6, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 , грошову компенсацію вартості автомобіля AUDI А6, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 428 153 ( чотириста двадцять вісім тисяч сто п`ятдесят три ) грн 19 коп.

- стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 95 401( дев`яносто п`ять тисяч чотириста одну ) грн. 86 коп. грошової компенсації за здачу в оренду спільного нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні вимог про поділ майна подружжя, шляхом визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 права власності по 1 / 2 частці за кожним , квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 13 420 грн. ; 15 145 грн. 60 коп. за проведення судової оціночно-будівельної експертизи, а всього 28 565 ( двадцять вісім тисяч п`ятсот шістдесят п`ять ) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного його тексту до Львівського апеляційного суду.

Позивачка: ОСОБА_4 , зареєстрована АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_6 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований АДРЕСА_3 ; проживає АДРЕСА_4 , НОМЕР_7 .

Повний текст рішення виготовлено 23 квітня 2025 року.

Суддя І. Є. Зима