№479/1112/24
№2/479/72/25
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2025 року смтКриве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої - судді Репушевської О.В.;

за участі: секретаря судових засідань Добровольської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смтКриве Озеро в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу №479/1112/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказує на те, що ОСОБА_1 являється спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач звернувся із заявою до Кривоозерської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено в оформленні спадкових прав в зв`язку з пропуском строку для звернення з заявою про прийняття спадщини. Посилаючись на те, що строк звернення до нотаріальної контори пропущено з поважних причин через відсутність у нього інформації щодо існування заповіту, просить про задоволення позовних вимог.

В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач надав до суду письмову заяву, відповідно до якої просить розглядати справу у його відсутність, позов визнає, заперечень не має.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно Врадіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.10).

Заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Курячелозівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 19 квітня 2018 року, зареєстрованим в реєстрі за №20, встановлено, що ОСОБА_2 належну йому земельну ділянку площею 1,1688 га, розташовану в межах Курячелозівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:1511, заповів ОСОБА_1 (а.с.9), вказаний заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі за №62374659 та він є чинним на день смерті спадкодавця(а.с.20).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки земельну ділянку площею 1,1688 га, розташовану в межах Курячелозівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:1511.

Як вбачається зі спадкової справи №76/2024, відповідач ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву(а.с.17).

Позивач звернувся до державного нотаріуса для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак нотаріус роз`яснив, що ОСОБА_1 пропустив строк, встановлений ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини(а.с.8).

Як на підставу поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини позивач посилається на необізнаність про наявність заповіту, складеного на його ім`я.

Відповідно до положень ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним ч.1 ст.1235 ЦК України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За положеннями ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За положеннями ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження №61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20 (провадження №61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі №145/148/20 (провадження №61-16153св20).

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі №761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі №315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Відповідно до положень ст. 63 Закону України "Про нотаріат" нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17.

Вищезазначені узагальнені правові висновки міститься у постанові КЦС ВС від 26 липня 2021 року у справі №405/7058/19.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що у позивача були наявні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій в межах строку для прийняття спадщини, які пов`язані з його необізнаністю про наявність заповіту, складеного спадкодавцем на ім`я ОСОБА_1 ..

Таким чином, з урахуванням принципу пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність, розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд вважає, що обставини справи, встановлені судом, свідчать про наявність підстав для задоволення позову, а саме для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 ..

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.1268, 1270, 1272 ЦК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном два місяці з дня набрання рішенням чинності.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 01 квітня 2025 року.

Суддя :