ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/555/25 Справа № 705/3890/21 Категорія: 302000000 Головуючий по 1 інстанції Єщенко О.І. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., Новікова О.М.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач Черкаська обласна прокуратура в інтересах держави в особі Уманської міської ради

відповідач ОСОБА_1

представник відповідача адвокат Яроміч Ольга Володимирівна

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2

особа, яка подала апеляційну скаргу: представник відповідача адвокат Яроміч Ольга Володимирівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яроміч Ольги Володимирівни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2024 року у справі за позовом заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Уманської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Черкаської обласної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Уманської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння в якому просив витребувати від ОСОБА_1 на користь Уманської міської ради земельну ділянку площею 0,09 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Животовською Н.Г. 15 грудня 2016 року зареєстровано за ОСОБА_2 право приватної власності на земельну ділянку площею 0,09 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Підставою для державної реєстрації вказано архівний витяг з рішення виконавчого комітету Уманської міської ради «Про приватизацію земельних ділянок» від 28 вересня 2000 року № 452.

Згідно з договором дарування від 27 січня 2017 року ОСОБА_2 подарувала вказану земельну ділянку ОСОБА_1 . Вказаний договір зареєстровано 27 січня 2017 року в реєстрі за № 321 та в ньому вказано, що відчужувана земельна ділянка є власністю дарувальника.

Черкаською обласною прокуратурою під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України встановлено, що рішення № 452 в частині надання ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки є підробним. Таким чином, встановлено факт незаконного вибуття спірної земельної ділянки із володіння власника територіальної громади м. Умань поза її волею, відновлення якого можливе лише шляхом витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Оскільки позов Уманською міською радою до ОСОБА_1 самостійно не пред`явлено, тому прокуратура як уповноважений орган звернулася до суду за захистом порушених прав держави.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2024 року позов задоволено.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь Уманської міської ради земельну ділянку площею 0,09 га, кадастровий номер :03:000:1476, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір в розмірі 2 270 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що під час проведення перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 до міської ради із заявою про отримання земельної ділянки не зверталась. Досудовим розслідуванням в кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України встановлено, що ОСОБА_2 земельна ділянка у власність у встановленому законом порядку Уманською міською радою, як власником не передавалась. Доказів на спростування зазначених обставин відповідачем до суду не надано. Судом враховано, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного чужого володіння відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призведе до ефективного захисту прав власника.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Яроміч О.В. просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2024 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час розгляду справи суд не надав належну оцінку доказам, наданим відповідачем, не перевірив їх належність та допустимість, а в рішенні не обґрунтував належність конкретного доказу для підтвердження доводів відповідача. Скаржник вважає, що висновок судової експертизи від 30 серпня 2018 року, проведеної в рамках кримінального провадження не є належним та допустимим доказом в розумінні вимог ЦПК України, оскільки визнав факт підробки документу лише на підставі копії висновку експерта, який наявний в матеріалах кримінального провадження, тим самим вийшов за межі цивільного судочинства.

Крім того вказано, що рішення № 452 виконавчого комітету Уманської міської ради прийнято 28 вересня 2000 року, а місцевий суд при прийняті рішення керувався нормами ЦК, які набрали чинності з 01 січня 2004 року та нормами ЗК України, що вступили в дію з 01 січня 2022 року, тобто застосував до правовідносин, які виникли та завершили свою дію до прийняття вказаних вище кодексів, що є неприпустимим.

Також зазначено, що інтереси держави повинні захищати насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор, який в даному випадку не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від Черкаської обласної прокуратури вказано, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав для скасування рішення суду. Під час розгляду справи судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_2 до Уманської міської ради із заявою про отримання у власність земельної ділянки не зверталася. Остання в ході досудового розслідування пояснила, що наміру отримувати земельну ділянку не мала та не отримувала її і відповідно не відчужувала. Висновком експертизи від 30 серпня 2018 року встановлено про підробку рішення № 452 шляхом внесення до нього додаткових прізвищ, тому вимоги позивача є доведеними. Крім того зазначено, що представництво прокурором інтересів держави в особі Уманської міської ради в даному випадку є обґрунтованим, оскільки міська рада повідомляла прокуратуру листом, що заходи представницького характеру щодо витребування спірної земельної ділянки на її користь не вживались.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що за даними державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Животовською Н.Г. 15 грудня 2016 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,09 га, з кадастровим номером :03:000:1476, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 272029069 від 27 серпня 2021 року).

Згідно з договором дарування земельної ділянки від 27 січня 2017 року ОСОБА_2 подарувала вказану земельну ділянку ОСОБА_1 . Договір дарування зареєстровано в реєстрі 27 січня 2017 року за № 321.

В п. 1 Договору вказано, що відчужувана земельна ділянка є власністю дарувальника ОСОБА_2 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 75869948 від 15 грудня 2016 року.

Черкаською обласною прокуратурою під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України встановлено, що фактично підставою набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1476 та її державної реєстрації є архівний витяг рішення виконавчого комітету Уманської міської ради «Про приватизацію земельних ділянок» від 28 вересня 2000 року № 452.

За даними досудового слідства вказаній особі земельна ділянка у власність у передбаченому законом порядку не передавалася, оскільки виконавчим комітетом Уманської міської ради відповідне рішення про надання у приватну власність земельної ділянки не приймалося, а право власності на неї зареєстровано незаконно, що підтверджується висновком судової експертизи від 30 серпня 2018 року № 1340/17-23, 794-798/18-23, проведеної експертом Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно з висновком судової технічної експертизи документів від 30 серпня 2018 року № 1340/17-23, 794-798/18-23 встановлено, що текст рішення № 452, у частині надання ОСОБА_2 у приватну власність спірної земельної ділянки є надрукованим з іншого друкуючого пристрою з електрофотографічним способом друку, решта ж тексту надруковано з використанням друкуючого пристрою з струменевим способом друку.

Відповідно до листа начальника відділу діловодства, організаційного забезпечення та контролю виконавчого комітету Уманської міської ради Лапіної Т.В. від 02 грудня 2019 року, ОСОБА_2 до міської ради із заявою на отримання земельної ділянки не зверталась.

Відповідно до відомостей, розміщених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, встановлено, що право на спірну земельну ділянку площею 0,09 га з кадастровим номером :03:000:1476 зареєстровано за ОСОБА_1 , до якого воно перейшло на підставі договору дарування земельної ділянки від 27 січня 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених законом.

Положеннями ст. 17 ЗК України визначені повноваження місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, до яких зокрема належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться зокрема у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно зі ст. 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, а саме громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Зазначеними нормами права встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Разом з тим, особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором, та є ефективним.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам і така позиція міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України, якщо земельною ділянкою неправомірно заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Власник із дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Такі висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 372/770/19.

Положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені вимоги про витребування спірної земельної ділянки є ефективним способом захисту у цій справі, оскільки земельна ділянка вибула із комунальної власності громади неправомірно.

Такий висновок суду підтверджений тим, що підставою набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1476 та її державної реєстрації є архівний витяг рішення виконавчого комітету Уманської міської ради «Про приватизацію земельних ділянок» від 28 вересня 2000 року. Під час розгляду справи судом було достовірно встановлено, що ОСОБА_2 до Уманської міської ради з письмовою заявою про отримання у власність земельної ділянки не зверталася. Дану обставину підтвердила як сама ОСОБА_3 в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 368 КК так і доказами, отриманими під час розгляду цивільної справи, а саме листом начальника відділу діловодства, організаційного забезпечення та контролю виконавчого комітету Умаської міської ради Лапіної від 02 грудня 2019 року (Т. 1 а.с. 135).

Крім того, згідно висновку судової технічної експертизи документів від 30 серпня 2018 року № 1340/17-23, 794-798/18-23 текст рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 452 у частині надання ОСОБА_2 у приватну власність спірної земельної ділянки є надрукованим з іншого друкуючого пристрою з електрофотографічним способом друку, решта ж тексту надруковано з використанням друкуючого пристою з струменевим способом друку. Тобто, вказаним висновком експерта підтверджено підробку рішення № 452 в частині надання ОСОБА_2 в приватну власність земельної ділянки.

Отже є обґрунтованим висновок суду про те, що позовні вимоги є доведеними та ґрунтуються на вимогах закону.

Позовні вимоги заявлені у відповідності до вимог ст. 388 ЦК України до належного відповідача ОСОБА_1 , який на момент звернення позивача до суду з позовом є кінцевим добросовісним набувачем спірної земельної ділянки.

Відповідачем не надано будь-яких належних та достатніх доказів, які б спростували такий висновок районного суду.

Доводи апеляційної скарги про неналежність висновку експерта, який врахований під час розгляду справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такий висновок врахований як один із доказів і матеріали справи містять достатньо доказів, що свідчать про незаконність вибуття земельної ділянки, яка є предметом розгляду справи із комунальної власності Уманської міської ради.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що інтереси держави повинні захищати насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор, який в даному випадку не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган. Уманська міська рада визначена прокурором позивачем у справі, як особа, яка наділена повноваженнями щодо розпорядження землями територіальної громади в межах, визначених ЗК України, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства, тобто є уповноваженим на захист інтересів держави органом у спірних правовідносинах. Виконуючи покладені на органи прокуратури функції та завдання, реалізуючи надані чинним законодавством повноваження, заступник керівника Черкаської обласної прокуратури звернувся до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. При цьому, прокуратурою з метою з`ясування питання, чи вживались, чи будуть вживатись Уманською міською радою заходи цивільно-правового характеру щодо повернення спірної земельної ділянки у комунальну власність 20 серпня 2021 року направлявся відповідний лист до міської ради. Уманська міська рада листом від 27 серпня 2021 року повідомила органи прокуратури, що заходи представницького характеру щодо витребування на її користь спірної земельної ділянки не вживались.

У відповідності до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» органи прокуратури зобов`язані звернутися до суду в інтересах держави з відповідним позовом, оскільки ніяких заходів на захист держави органом державної влади не вжито. Повідомлення в порядку ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» на адресу Уманської міської ради направлено 28 серпня 2021 року, таким чином прокурор мав всі правові підстави для звернення до суду з відповідним позовом, спрямованим на захист конкретного державного, майнового інтересу у сфері незаконного вибуття та використання землі, як національного ресурсу.

Інших обґрунтованих доводів, які б давали підстави для зміни чи скасування рішення суду апеляційна скарга не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладені мотиви постанови апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Яроміч О.В. підлягає залишенню без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2024 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яроміч Ольги Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2025 року.

Судді