Справа № 515/1797/24
Провадження № 2/515/265/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Олійника К. І.,

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О. Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області у порядку спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовомАкціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ«ПУМБ»)звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що між сторонами укладено наступні кредитні договори:

09 грудня 2018 року кредитний договір № 101, за яким позичальнику видано кредит в сумі 25 000,00 грн;

28 липня 2019 рокукредитний договір № 201, за яким позичальнику видано кредит в сумі 15 000,00 грн;

29 вересня 2019 рокукредитний договір № 501, за яким позичальнику видано кредит в сумі 12606 грн.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк.

Заборгованість відповідача перед банком станом на 09вересня 2024 року склала:

по кредитному договору від 09 грудня 2018 року № 101 29 898,71 грн, з яких: 14 465,06 грн заборгованість за кредитом; 5,65 грн заборгованість за процентами; 15428 грн заборгованість за комісією;

по кредитному договору від 28 липня 2019 року № 201 20 888,14 грн, з яких: 11 404,46 грн заборгованість за кредитом; 4,38 грн. заборгованість за процентами; 9 479,30 грн заборгованість за комісією;

по кредитному договору від 29 вересня 2019 року № 501 20 398,94 грн, з яких: 10 452,07 грн заборгованість за кредитом; 4,02 грн заборгованість за процентами; 9 942,85 грн заборгованість за комісією.

Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 09вересня 2024 склала 71185,79 грн.

Позивач направив письмові вимоги (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

Враховуючи викладене, банк просив суд ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 71 185,79 грн, а також понесені судові витрати.

Рух справи

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 20 грудня 2024 року справу за позовом АТ«ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованостіпередано на розгляд до Татарбунарського районного суду Одеської області за підсудністю.

22 січня 2025 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Олійнику К. І.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 січня 2025 року справу прийнято до розгляду та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи, доводи, клопотання учасників справи

АТ«ПУМБ» у позовній заяві просило провести розгляд справи завідсутності представника банку, зазначивши, що підтримує позовні вимоги та не заперечує відносно заочного розгляду справи.

ОСОБА_1 не скористалася правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, зокрема й через оголошення на на веб-сайті суду. Поштова кореспонденція, яка направлялась на адресу відповідача, повернута до суду із відміткою поштової служби «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Повернення поштової кореспонденції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», є належним повідомленням учасника справи (постанова Верховного Суду від 13 травня 2024 року у справі № 755/4829/23).

Направлення листарекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постанови Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19 та від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (постанова Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18).

Суд виконав обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи та приймаючи до уваги практику Верховного Суду, щодо питання оповіщення учасника справи про розгляд справи, вважає, що відповідач у цій справі є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження, увідповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами.

Суд, зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04).

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

09грудня 2018 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 101, шляхом приєднання останньої до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за яким позичальнику видано кредит у сумі 25 000,00 грн.

Відповідно до умов такого договору сторони домовились, що банк надає клієнту у платне строкове користування кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 25 000,00 грн на 36 місяців; процента за користування кредитом становить 0,01%; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99%.

Також ОСОБА_1 09 грудня 2018 року підписала паспорт споживчого кредиту із відповідними умовами, що є ідентичними умовам договору № 101.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Усвоючергу відповідач довготривалий строк взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 09вересня 2024 утворилася заборгованість в загальній сумі 29898,71 грн, з яких: 14 465,06 грн заборгованість за кредитом; 5,65 грн заборгованість за процентами; 15 428,00 грн заборгованість за комісією.

28 липня 2019 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 201, шляхом приєднання останньої до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за яким позичальнику видано кредит у сумі 15 000,00 грн.

Відповідно до умов такого договору сторони домовились, що банк надає клієнту у платне строкове користування кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 15 000,00 грн на 36 місяців; процента за користування кредитом становить 0,01%; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99%.

Також ОСОБА_1 28 липня 2019 року підписала паспорт споживчого кредиту із відповідними умовами, що є ідентичними умовам договору № 201.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У своючергу відповідач довготривалий строк взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 09 вересня 2024 утворилася заборгованість в загальній сумі 20 888,14 грн, з яких: 11 404,46 грн заборгованість за кредитом; 4,38 грн заборгованість за процентами; 9 479,30 грн заборгованість за комісією.

29 вересня 2019 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 501, шляхом приєднання останньої до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за яким позичальнику видано кредит у сумі 12 606,00 грн.

Відповідно до умов такого договору сторони домовились, що банк надає клієнту у платне строкове користування кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 25 000,00 грн на 36 місяців; процента за користування кредитом становить 0,01%; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 4,99%.

Також ОСОБА_1 29 вересня 2019 року підписала паспорт споживчого кредиту із відповідними умовами, що є ідентичними умовам договору № 501.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У своючергу відповідач довготривалий строк взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 09 вересня 2024 утворилася заборгованість в загальній сумі 20 398,94 грн, з яких: 10 452,07 грн заборгованість за кредитом; 4,02 грн заборгованість за процентами; 9 942,85 грн заборгованість за комісією.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач направив письмову вимогу відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Відтак відповідач порушив умови договору та на даний час продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача, а тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором.

Мотивувальна частина

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зав`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява АТ «ПУБМ» підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першоїстатті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частини першоїстатті 627 ЦК Українитастатті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей626,628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першоюстатті 638 ЦК Українивстановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини першоїстатті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

В силустатті 639 ЦК Українидоговір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Відповідно до пункту 4 частини третьоїстатті 129 Конституції Україниосновними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно зістаттею 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони.

Відповідно достатті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо кредитного договору № 101 від 09 грудня 2018 року

У межах цієї справи суд вважає доведеною обставину укладення між сторонами договору № 101 від 09 грудня 2018 року; виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів у сумі 25 000,00 грн на 36 місяців із процентною ставкою 0,01 % річних.

За розрахунком позивача позичальник зобов`язання із повернення основного боргу виконав частковона суму 10 534,94 грн, тому заборгованість становить 14 465,06 грн.

Відповідач вказану обставину не заперечив, альтернативного розрахунку, доказів на спростування вказаних обставин суду не надав.

Відповідно до частини другоїстатті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з абзацом 3 частини четвертоїстатті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону, є нікчемною.

Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016набрав чинності 10.06.2017. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У зв`язку з чим уЗаконі України «Про захист прав споживачів`текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечитьЗакону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої, другоїстатті 11 Закону України «Про споживче кредитування`після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування`визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті1та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування`Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією жпостановоювизнано такою, що втратила чинність,постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування»(10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду упункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Як встановлено, на підставі умов укладеного договору № 101позичальнику нараховано 30 390,50 грн комісії; позичальник сплатив 14 962,50 грн, яку банком зараховано в рахунок погашення такої комісії; в межах цього позову заявлено до стягнення 15 428,00 грн.

Керуючись наведеними нормативними приписами, враховуючи правову позицію, сформовану Великою Палатою Верховного Суду у справі № 496/3134/19, умову договору про платну послугу з розрахунково-касового обслуговування по рахунку (щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості) суд оцінює як нікчемну, а тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 15 428,00 грн комісії є безпідставним та до задоволення не підлягає.

Позивач крім тіла кредиту, просив стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Відповідно достатті 536 ЦК Україниза користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першоїстатті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, четвертоїстатті 1056-1 ЦК Українипроцентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина першастатті 530 ЦК України).

Таким чином, при вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів.

У постановах від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, від 28 березня 2018 року усправі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абзацу другого частини першоїстатті 1048 ЦК Українипро виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК Україниправо позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина другастатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач не заявив вимог про стягнення з відповідача нарахувань за статтею 625 ЦК.

У межах спору, що розглядається, позивач заявив до стягнення 5,65 грн, що є процентами за користування кредитними коштами, сума яких розрахована за процентною ставкою 0,01%.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховані за період з 09грудня 2018 року по 09вересня 2024 року.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеномузакономабо договором (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16).

Разом з тим, за умовами кредитування (кредитний договір № 101) ОСОБА_1 отримала кредит у платне строкове користування на 36 місяців, тобто до 09 грудня 2021 року, пролонгація сторонами не визначена.

За таких обставин, нарахування процентів за користування кредитом після 09 грудня 2021 року є неправомірним, а тому, зважаючи на надані позивачем розрахунки, до стягнення підлягає 1,75 грн (проценти за користування кредитними коштами).

За вказаних обставин, до стягнення з позичальника за кредитним договором № 101підлягає: заборгованість за тілом кредиту 14 465,06 грн, проценти за користування кредитними коштами 1,75 грн, а всього 14 466,81 грн.

Разом з цим, в межах цього судового розгляду встановлено, що відповідач за кредитним договором № 101отримала від позивача кредитні кошти у сумі 25 000,00 грн, частково їх повернулау сумі 10 534,94 грн, також сплатила 14 962,50 грн, яку банком зараховано на погашення заборгованості по комісії.

Враховуючи, що умову договору про платну послугу з розрахунково-касового обслуговування по рахунку суд визнає нікчемною, тому сплачену суму 14 962,50 грн), яку банком зараховано на погашення заборгованості по комісії, необхідно віднести до суми на погашення тіла кредиту.

За вказаних обставин, є всі підстави вважати, що позичальником погашено заборгованість за кредитним договором № 101, а позивачем недоведено наявність кредитної заборгованості, то у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Щодо кредитного договору № 201від 28липня 2019 року

У межах цієї справи суд вважає доведеною обставину укладення між сторонами договору №201 від 28 липня 2019 року; виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів у сумі 15 000,00 грн на 36 місяців із процентною ставкою 0,01 % річних.

За розрахунком позивача позичальник зобов`язання із повернення основного боргу виконав частково на суму 3 595,54 грн, тому заборгованість становить 11 404,46 грн.

Відповідач вказану обставину не заперечив, альтернативного розрахунку, доказів на спростування вказаних обставин суду не надав.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 набрав чинності 10.06.2017. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті1та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Як встановлено, на підставі умов укладеного договору № 201 позичальнику нараховано 13 668,80 грн комісії; позичальник сплатив 4 189,50 грн, яку банком зараховано в рахунок погашення такої комісії; в межах цього позову заявлено до стягнення 9 479,30 грн.

Керуючись наведеними нормативними приписами, враховуючи правову позицію, сформовану Великою Палатою Верховного Суду у справі № 496/3134/19, умову договору про платну послугу з розрахунково-касового обслуговування по рахунку (щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості) суд оцінює як нікчемну, а тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 9 479,30 грн комісії є безпідставним та до задоволення не підлягає.

Позивач крім тіла кредиту, просив стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Таким чином, при вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів.

У постановах від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач не заявив вимог про стягнення з відповідача нарахувань за статтею 625 ЦК.

У межах спору, що розглядається, позивач заявив до стягнення 4,38 грн, що є процентами за користування кредитними коштами, сума яких розрахована за процентною ставкою 0,01%.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховані за період з 28липня 2019 року по 09 вересня 2024 року.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023року у справі № 910/4518/16).

Разом з тим, за умовами кредитування (кредитний договір № 201) ОСОБА_1 отримала кредит у платне строкове користування на 36 місяців, тобто до 28 липня 2022 року, пролонгація сторонами не визначена.

За таких обставин, нарахування процентів за користування кредитом після 28 липня 2022 рокує неправомірним, а тому, зважаючи на надані позивачем розрахунки, до стягнення підлягає 2,06 грн (проценти за користування кредитними коштами).

За вказаних обставин, до стягнення з позичальника за кредитним договором № 201 підлягає: заборгованість за тілом кредиту 11 404,46 грн, проценти за користування кредитними коштами 2,06 грн, а всього 11 406,52 грн.

Разом з цим, в межах цього судового розгляду встановлено, що відповідач за кредитним договором № 201 отримала від позивача кредитні кошти у сумі 25 000,00 грн, частково їх повернула у сумі 10 534,94 грн, також сплатила 4 189,50 грн, яку банком зараховано на погашення заборгованості по комісії.

Враховуючи, що умову договору про платну послугу з розрахунково-касового обслуговування по рахунку суд визнає нікчемною, тому сплачену суму 4 189,50 грн), яку банком зараховано на погашення заборгованості по комісії, необхідно віднести до суми на погашення тіла кредиту.

Отже, остаточна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором № 201 становить 7 217,02 грн, зяких:заборгованість за тілом кредиту 7214,96, проценти за користування кредитними коштами 2,06 грн.

В решті позову (за кредитним договором № 201) необхідно відмовити.

Щодо кредитного договору № 501 від 29вересня 2019 року

У межах цієї справи суд вважає доведеною обставину укладення між сторонами договору № 501 від 29 вересня 2019 року; виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів у сумі 12606,00 грн на 36 місяців із процентною ставкою 0,01 % річних.

За розрахунком позивача позичальник зобов`язання із повернення основного боргу виконав частково на суму 2 153,93 грн, тому заборгованість становить 10 452,07 грн.

Відповідач вказану обставину не заперечив, альтернативного розрахунку, доказів на спростування вказаних обставин суду не надав.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 набрав чинності 10.06.2017. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті1та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Як встановлено, на підставі умов укладеного договору № 501 позичальнику нараховано 13 088,05 грн комісії; позичальник сплатив 3 145,20 грн, яку банком зараховано в рахунок погашення такої комісії; в межах цього позову заявлено до стягнення 9 942,85 грн.

Керуючись наведеними нормативними приписами, враховуючи правову позицію, сформовану Великою Палатою Верховного Суду у справі № 496/3134/19, умову договору про платну послугу з розрахунково-касового обслуговування по рахунку (щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості) суд оцінює як нікчемну, а тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 9 942,85 грн комісії є безпідставним та до задоволення не підлягає.

Позивач крім тіла кредиту, просив стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Таким чином, при вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів.

У постановах від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач не заявив вимог про стягнення з відповідача нарахувань за статтею 625 ЦК.

У межах спору, що розглядається, позивач заявив до стягнення 4,38 грн, що є процентами за користування кредитними коштами, сума яких розрахована за процентною ставкою 0,01%.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховані за період з 29вересня 2019 року по 09 вересня 2024 року.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023року у справі № 910/4518/16).

Разом з тим, за умовами кредитування (кредитний договір № 501) ОСОБА_1 отримала кредит у платне строкове користування на 36 місяців, тобто до 29 вересня 2022 року, пролонгація сторонами не визначена.

За таких обставин, нарахування процентів за користування кредитом після 29 вересня 2022 року є неправомірним, а тому, зважаючи на надані позивачем розрахунки, до стягнення підлягає 2,08 грн (проценти за користування кредитними коштами).

За вказаних обставин, до стягнення з позичальника за кредитним договором № 501 підлягає: заборгованість за тілом кредиту 10 452,07 грн, проценти за користування кредитними коштами 2,08 грн, а всього 10 454,15 грн.

Разом з цим, в межах цього судового розгляду встановлено, що відповідач за кредитним договором № 501 отримала від позивача кредитні кошти у сумі 12 606,00 грн, частково їх повернула у сумі 2 153,93 грн, також сплатила 3 145,20 грн, яку банком зараховано на погашення заборгованості по комісії.

Враховуючи, що умову договору про платну послугу з розрахунково-касового обслуговування по рахунку суд визнає нікчемною, тому сплачену суму 3 145,20грн), яку банком зараховано на погашення заборгованості по комісії, необхідно віднести до суми на погашення тіла кредиту.

Отже, остаточна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором № 501 становить 7 308,95 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7 306,87 грн, проценти за користування кредитними коштами 2,08 грн.

В решті позову (за кредитним договором № 501) необхідно відмовити.

Висновки за результатами розгляду справи

Враховуючи, що боржник, отримавши від позивача кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості, та приймаючи до уваги те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, боржник має нести цивільно-правову відповідальність за не виконання чи неналежне виконання зобов`язання.

За вказаних обставин, позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, а тому суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 201 від 28 липня 2019року у розмірі 7 217,02 грн та 7 308,95 грн кредитної заборгованості за кредитним договором № 501 від 29 вересня 2019року.

Щодо судових витрат

Виходячи із положень статей 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, що суд дійшов висновку прочасткове задоволення позовних вимог АТ «ПУМБ» (20,41%), то із ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 494,41 грн судового збору за подання позовної заяви до суду.

Керуючись статтями 526, 634, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК Українисуд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства«Перший УкраїнськийМіжнародний Банк`до Колесниченко ГанниПетрівнипро стягнення кредитної заборгованостізадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 201 від 28 липня 2019 року у розмірі 7 217,02 грн (сім тисяч двісті сімнадцять гривеньдві копійки), зяких: заборгованість за тілом кредиту 7214,96 грн, проценти за користування кредитними коштами 2,06 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 501 від 29 вересня 2019 рокуу розмірі 7 308,95 грн (сім тисяч триста вісім гривеньдев`яносто п`ять копійки), зяких: заборгованість за тілом кредиту 7 306,87 грн, проценти за користування кредитними коштами 2,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства«Перший УкраїнськийМіжнародний Банк» судовий збір у розмірі 494,41 грн (чотириста дев`яносто чотири гривні сорок одна копійка).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, записьмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 22 квітня 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул.Андріївська, 4;

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя К. І. Олійник