ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 квітня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/4959/24

Головуючий у першій інстанції Іванюк Т. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/793/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: військова частина НОМЕР_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів (суддя Іванюк Т.І.), постановлену у сел.Козелець,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з військової частини НОМЕР_1 безпідставно набутих коштів у розмірі 61 631,88 грн, індексу інфляції за час прострочення виконання зобов`язання у розмірі 3 694,55 грн, процентів за користування чужими коштами у розмірі 1 455,29 грн. Позов мотивовано тим, що на підставі виконавчого напису №1947, виданого 13 листопада 2020 року державним нотаріусом Остерської районної державної нотаріальної контори Велігошою Л.М., було звернуто стягнення з ОСОБА_1 перед військовою частиною НОМЕР_1 у розмірі 61 222,69 грн. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року, вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. ОСОБА_1 вказує, що грошові кошти за скасованим судовим рішенням було отримано відповідачем необґрунтовано і безпідставно. Добровільно кошти він не повертає, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2025 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; роз`яснено позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Ухвалу мотивовано тим, що спір фактично виник між суб`єктом владних повноважень та особою, яка проходила військову службу, отже є публічно-правовим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду і направити справу на новий розгляд в той же суд в іншому складі суду. Апеляційна скарга мотивована тим, що в порушення процесуальних норм суд не з`ясував природу правовідносин і дійшов помилкового висновку, що спір є публічно-правовим. Позивач вважає, що між сторонами існує спір про право, що в свою чергу виключає її розгляд у порядку адміністративного судочинства, а є цивільно-правовим. За доводами ОСОБА_1 , предметом позову є кондикційне зобов`язання, мається факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою (в даному випадку військовою частиною НОМЕР_1 ) за рахунок іншої ( ОСОБА_1 ), що встановлено рішенням суду по справі №734/5358/23, яке набрало законної сили. Також позивач вказує, що звернення до суду з указаним позовом спрямоване на відновлення його майнового стану (порушеного права власності та ліквідації збитків, заподіяних інтересам), на захист якого спрямовані засоби та норми, визначені саме цивільним і цивільним процесуальним законодавством.

У відзиві на апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу суду першої інстанції без змін. Відповідач вказує, що спір виник з відносин щодо проходження позивачем публічної служби, а саме: притягнення його до матеріальної відповідальності та стягнення з нього шкоди, завданої державі його діями, відповідно підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , згідно з витягом з наказу №227 командира військової частини (по стройовій частині) від 21 вересня 2018 року його звільнено у запас, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.43).

За наслідками проведеного службового розслідування на підставі наказу №1526 командира військової частини НОМЕР_1 від 19 вересня 2018 року ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності в розмірі 61 903,46 грн (а.с.37-39).

Державним нотаріусом Остерської районної державної нотаріальної контори Велігошою Л.М. 13 листопада 2020 року вчинений виконавчий напис за реєстровим номером 1947 про стягнення з військовослужбовця, який 21 вересня 2018 року звільнений із лав Збройних Сил України і не відшкодував заподіяну державі шкоду, ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 невідшкодовану згідно довідки, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 27 жовтня 2020 року за вих.№3020, заборгованість у сумі 61 222,69 грн.

Постановою старшого державного виконавця Козелецького відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області від 07 лютого 2023 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса (а.с.33).

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 січня 2024 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за номером 1947, вчинений 13 листопада 2020 року державним нотаріусом Остерської державної нотаріальної контори Велігошею Лідією Миколаївною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 заборгованості в сумі 61 222,69 грн (а.с.20-22).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2024 року змінено в частині мотивів її постановлення та залишено її без змін в іншій частині (а.с.62-65).

У зв`язку із скасуванням виконавчого напису нотаріуса постановою головного державного виконавця Козелецького відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області від 27 вересня 2024 року закінчено виконавче провадження з його примусового виконання (а.с.19). У постанові зазначено залишок нестягненої суми за виконавчим документом 5713,07 грн.

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 направив на адресу військової частини НОМЕР_1 скаргу-вимогу про сплату грошових коштів, якими остання незаконно користується, на загальну суму 61 631,88 грн, з яких 55 509,62 грн стягнуті із заробітної плати заявника грошові кошти, а також 6 122,26 грн стягнутий з нього виконавчий збір (а.с.23, 24).

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства: цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та (або) інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин усправі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним з критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір у цій справі пов`язаний із перебуванням позивача на публічній службі та є публічно-правовим, а тому має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Правовідносини між сторонами не стосуються безпосереднього прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби. У даній справі не вирішуються питання відповідальності військовослужбовця за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, які призвели до завдання збитків.

Натомість ОСОБА_1 ставить питання про повернення йому у цивільно-правовому порядку безпідставно отриманих грошових коштів військовою частиною НОМЕР_1 за виконавчим написом нотаріуса, який визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідно слушними є доводи апеляційної скарги про те, що звернення позивача до суду з указаним позовом спрямоване на відновлення його майнового стану (порушеного права власності та ліквідації збитків, заподіяних її інтересам), на захист якого спрямовані засоби та норми, визначені саме цивільним і цивільним процесуальним законодавством.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 14 ЦПК України визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою у порядку, визначеному цим Кодексом (автоматизований розподіл справ).

Суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями визначати склад суду для розгляду справи судом першої інстанції, відповідно відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги про направлення справи на розгляд в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 379 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2025 року.

Головуючий: Судді: