Справа № 296/3771/22 Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

17 квітня 2025 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого: Павицької Т.М.,

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.,

вирішуючи питання відповідно до вимог ст. 359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 13.11.2019 у розмірі 22 006 дол США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 6 436,77 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 14 березня 2025 року засобами поштового зв`язку через суд першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яка зареєстрована в Житомирському апеляційному суді 26 березня 2025 року, до якої долучила клопотання про поновлення строку на його апеляційне оскарження.

Як підставу для поновлення строку зазначала, що справа розглянута за її відсутності та за відсутності її представника. Також посилалася на те, що копія оскаржуваного рішення їй не направлялася, тому 17.12.2024 вона звернулася до суду із заявою про отримання копії рішення. Звертала увагу на те, що вона не має юридичної освіти, є особою похилого віку, пенсіонеркою. Також посилалася на відсутність коштів на оплату правової допомоги та раптове погіршення психо-емоційного стану.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 27 березня 2025 року визнано неповажними підстави для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2024 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2024 року залишено без руху. Надано апелянту строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали для звернення до Житомирського апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду від 20.11.2024 та вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження із належними доказами поважності причин пропуску процесуального строку. Роз`яснено заявнику, що якщо заяву не буде подано в зазначений строк, то у відкритті апеляційного провадження судом буде відмовлено у порядку, встановленому ст. 358 ЦПК України.

Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху була отримана ОСОБА_1 31 березня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

11 квітня 2025 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій остання зазначає аналогічні підстави для поновлення строку, що були викладені нею в долученому до апеляційної скарги клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження. Також, до клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 долучено дві фотокартки.

Крім того, 16 квітня 2025 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів, зокрема консультаційного висновку спеціаліста на виконання ухвали Житомирського апеляційного суду від 27 березня 2025 року.

Колегія суддів вважає, що наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку апеляційного оскарження є неповажними з наступних підстав.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху було встановлено, що повний текст рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2024 року був виготовлений - 20 листопада 2024 року.

Відповідно до супровідного листа Корольовського районного суду м. Житомира від 04.12.2024 копія оскаржуваного рішення була направлена ОСОБА_1 04.12.2024.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 отримала копію оскаржуваного рішення 23 грудня 2024 року.

Відтак, перебіг строк на апеляційне оскарження рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2024 року для ОСОБА_1 розпочався 24.12.2024 та закінчився 22.01.2025, однак апеляційну скаргу ОСОБА_1 направила засобами поштового зв`язку 14 березня 2025 року, тобто з пропуском встановленого законом строку.

Також залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд виходив з того, що оскільки заявник отримала копію оскаржуваного рішення 23 грудня 2024 року, тому мала цікавитися провадженням у цій справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та дотримуватися строку апеляційного оскарження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у поданому на виконання ухвали суду від 27.03.2025 клопотанні, ОСОБА_1 не зазначила інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2024 року.

В апеляційній скарзі та клопотаннях про поновлення строку на апеляційне оскарження не було наведено жодного обґрунтування, що перешкоджало апелянту (заявнику) подати належно оформлену апеляційну скаргу у визначений законом строк. Доказів підтвердження конкретних обставин, які унеможливили вчинення відповідної процесуальної дії у визначений законом строк, апелянтом не надано.

Посилання апелянта на відсутність коштів для оплати правової допомоги не є поважною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_1 мала право звернутися до Житомирського бюро правничої допомоги Житомирського відділу надання безоплатної правничої допомоги Північного міжрегіонального центру з надання правничої допомоги.

Долучений до клопотання від 16.04.2025 консультаційний висновок спеціаліста не підтверджує об`єктивної неможливості ОСОБА_1 звернення із апеляційною скаргою у період з 24.12.2024 по 22.01.2025.

Таким чином, наведені апелянтом доводи щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду із апеляційною скаргою, є такими, що не можуть бути визнані поважними, у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження цих доводів, адже причину пропуску строку можна вважати поважною, якщо вона відповідає одночасно всім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлюють чи ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, що виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) цю обставину підтверджено належними й допустимими засобами доказування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони, що унеможливила звернення до суду з апеляційною скаргою.

Подібний висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 .

Колегія суддів звертає увагу й на практику Європейського суду з прав людини, що викладена в ухвалі щодо прийнятності від 30.06.2006 у справі «Каменівська проти України» (заява №18941/04), у якій наголошено, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (Guйrin v. France, рішення від 29.07.1998, п. 37). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998-VIII, с. 3255, п. 45).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» ((В.П.), №22277/93, 27.06.2000, параграф 59) зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи. Тому, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Апеляційний перегляд справи належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства. Право на апеляційний перегляд справи гарантується, однак його реалізація повинна відбуватись з дотриманням встановлених процесуальним законом вимог, зокрема, в межах визначеного строку апеляційного оскарження.

Це право повинно реалізовуватись зацікавленими особами добросовісно, без зайвих зволікань, а строк апеляційного оскарження може бути поновлено лише за наявності поважних причин, які обумовлюються існуванням об`єктивних обставин, підтверджених доказами.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного суду від 24.07.2024 справа №200/3692/21.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ доправосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: «право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані».

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд зобов`язаний прийняти і розглянути апеляційну скарги на судове рішення лише за умови дотримання скаржником вимог чинного цивільного процесуального законодавства щодо строків на апеляційне оскарження та за умови відповідності апеляційної скарги формі та змісту, як того вимагає ЦПК України. Наявність лише самої по собі апеляційної скарги не є безумовною підставою для її прийняття та відкриття апеляційного провадження.

Враховуючи, що зловживання процесуальними правами не допускається, учасники судового процесу (їхні представники) повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема і щодо дотримання процесуальних строків, в розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, обставин, що об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 вчасно подати апеляційну скаргу не доведені, виникнення обставин непереборної сили апеляційним судом не встановлені, докази поважності причин пропуску не надано.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, наведені норми права, колегія суддів доходить висновку про те, що заявником пропущено строки, визначені ЦПК України, для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та не наведено поважних та об`єктивних обставин, які перешкоджали оскаржити судове рішення в апеляційному порядку в межах цих строків.

За правилами частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга надійшла поза межами строку на апеляційне оскарження, апелянтом не наведено та не додано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску вказаного строку, суд відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦПК України відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 357, 358 ЦПК України,

п ос т а н о в и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді