н/п 2/490/1035/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого - судді Чулуп О.С. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом в якому просить:

1) стягнути з ПрАТ «СК «Вусо» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 23858,28 грн;

2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 84659,50 грн.;

3) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на незалежу оцінку про визначення вартості рорзміру матеріальної шкоди в розмірі 4000 грн;

4) стягнути з ПрАТ «СК «Вусо» та ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. та судовий збір в розмрі 970 грн.

В обгрунтування позову позивачу вказує, що Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.03.2024 року залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 23.04.2024 року у справі № 490/981/24 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Позивач вказує, що під час розгляду справи, судом було встановлено, що 01.02.2024 року, близько 12:40 години на а/д М-14, Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Mersedes-Benz Sprinter», н/з НОМЕР_1 , рухаючись по вказаній автодорозі, зі сторони м.Одеса в бік м. Миколаєва, в районі заправ очної станції «Сокар», не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху та безпечної дистанції,допустив зіткнення з зупинившимся попереду в попутному напрямку транспортним засобом «Hyundai Getz», н/з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який продовжив рух та допустив зіткнення з рухавшимся в зустрічному напрямку транспортним засобом «DAFTE 47», н/з НОМЕР_3 , з напівпричепом «Kogel», н/з НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Внаслідок вчиненого ДТП, Автомобіль «Hyundai Getz», н/з НОМЕР_2 , який належить Позивачу на праві власності, отримав механічні ушкодження, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у додатку). Відповідальність Відповідача згідно полісу обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216067544 застраховано у ПРАТ СК "ВУСО. 05.03.2024р. ОСОБА_1 було проведено страхове відшкодування в сумі 132 941,72 грн. Відповідно до звіту від 09.02.2024 року №114/02-24, вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля «Hyundai Getz», н/з НОМЕР_2 на дату оцінки 01.02.2024 року (тобто на момент дорожньо-транспортної пригоди) становить 241 459,50 грн. Таким чином позивач вказує, що на сьогоднішній день сума невідшкодованого матеріального збитку становить 108 517,78грн.

Представник ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» надав відзив в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача вказує, що ним було розраховане страхове відшкодування та виплачено позивачу збитки з врахування франшизи в розмірі 132941,72 грн. Представник відповідача вказує, що позивачем не надано доказів утилізаційної вартості КТЗ, яка визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу непридатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з страховика в межах страхових сум (160 000 грн.) є необгрунтованими, а надані докази не дають можливості визначити обгрунтоване страхове відшкодування. Крім того просить за наслідками розгляду справи зробити розподіл судових витрат (витрат на правничу допомогу) понесених відповідачем в розмірі 10 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом досліджено постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2024 року залишену без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року згідно якого ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі 850 грн.

З вказаної постанови вбачається, що 01.02.2024 року о 12:40 год. на 100 км. автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вказаній автодорозі, зі сторони м.Одеси в бік м.Миколаєва, в районі заправочної станції «Сокар», не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, допустив зіткнення з зупинившимся попереду в попутному напрямку транспортним засобом «Hyundai Getz», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який продовжив рух та допустив зіткнення з рухавшимся в зустрічному напрямку транспортним засобом «DAF TE 47», номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом «Kogel», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків.

Суом досліджено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на транспортний засіб «Hyundai Getz», номерний знак НОМЕР_2 , 2011 рік випуску.

Судом досліджено виписку з особового рахунку ОСОБА_1 відкритого в АТ КБ «Приватбанк» з якої вбачається, що 05.03.2024 року на рахунок останньої від ПрАТ «СК «Вусо» було зараховано страхове відшкодування в розмірі 132941,72 грн.

Судом досліджено звіт № 114/02-24 від 09 лютого 2024 року про оцінку вартості (розміру) збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу згідно якого ринкова вартість транспортного засобу «Hyundai Getz», номерний знак НОМЕР_2 складає 241459,50 грн., вартість відновлювального ремонту 501754,93 грн., вартість віднолювального ремонту з урахуванням зносу 235109,60 грн., вартість збитків становить 241459 грн. 50 коп.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За правилами ч.ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1ч.1 ст.1188 ЦК України).

Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.28 ЗУ № Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( в редакції станом на 01.01.2024 року) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана ,зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідн ст.29 Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( в редакції станом на 01.01.2024 року) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, зокрема, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством,а згідно ст.30 - транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що вартість пошкодженого автомобіля після ДТП не визначалась. Крім того, позивачем не вказано обставини та не надано доказів, чи було ним відчужені залишки авто чи залишилися у його власності.

У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 643/4161/15-ц, Верховний Суд дійшов висновку про те, що відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП.

З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що автомобіль вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необгрунтваним, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Також, слід врахувати зміст п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992р. №6, у якому роз`яснено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Верховний Суд у постанові від 20.10.2021 року у справі №205/1314/16-ц про застосування ст.30 ЗУ№ 1961-IV дійшов висновку, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик (моторне транспортне страхове бюро), або інша особа, яка відповідає за завдану шкоду.

Відповідно до ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наданого позивачем Звіту № 114/02-24 з експертної оцінки від 09.02.2024 року ,вбачається,що вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Hyundai Getz", д.н.з НОМЕР_2 складає 501754,93 грн, а розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля станом на момент його пошкодження,що дорівнює його ринковій вартості до ДТП, становить 241459 грн., тобто, ремонт є економічно необгрунтваним, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним.

У випадку, його погодження з визнанням автомобіля фізично знищеним, він передає залишки транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду, і тим самим набуває право отримати від останнього відшкодування шкоди у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, чого в даному випадку не відбулось.

Даних щодо залишкової вартості пошкодженого автомобіля після ДТП вказаний висновок експерта не містить.

У деліктних зобов`язаннях, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та розмір шкоди, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.

Позивачем не доведено розміру матеріальної шкоди належними та допустимими доказами, не надано суду доказів вартості автомобіля до ДТП після ДТП, що позбавляє суд можливості визначити різницю між вартістю автомобіля до та після ДТП.

Задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП не можна визнати обґрунтованим, оскільки тягар доказування щодо розміру шкоди покладається на відповідача.

Таким чином, суд виходить із недоведеності позовних вимог розміру належного відшкодування шкоди ,а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задволенню не підлягають.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку, про необхідність відмовити в задоволенні позову, то суму судового збору та витрати на професійну правничу допопомогу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають.

Щодо клопотання представника відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» про розподіл судових витрат (витрат на правничу допомогу) понесених відповідачем в розмірі 10 000 грн. за результатами розгляду справи то слід зазначти наступне.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св 18 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, детальний опис робі, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги.

Проте представником відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» не надано платіжних документів (платіжного доручення, квитанції тощо), які підтверджують сплату позивачем коштів в розмірі 10000 грн.За такого слід відмовити в задоволенні клопотання представника ПрАТ «СК «ВУСО» про відшкодування на їх користь витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 18, 79-81, 141, 259, 263-265, 274, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя