Провадження № 2/553/74/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.04.2025м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого - судді Грошової Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Козицького Т.Л., Левицької В.О., Чемерис І.І., Сіомашко В.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 - Клімаша А.С.,

представника відповідача ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» - Аваляна Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРАГРАФ ФІНАНС» про визнання припиненим правовідношення за договором іпотеки та визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки,

в с т а н о в и в:

24.12.2020 до Комінтернівського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої представник - адвокат Клімаш Андрій Сергійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», в якій позивач просить:

- визнати припиненим правовідношення за договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука) від 20.10.2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. і зареєстрованим за № 6065, що був укладений між Акціонерним комерційним банком «Райффазенбанк Україна» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_2 ;

- скасувати запис про обтяження № 3925871 від 20.10.2006 року, внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом ОСОБА_3 , на підставі договору іпотеки від 20.10.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., і зареєстрованого за № 6065, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 5250758;

- скасувати запис про іпотеку № 3994524 від 06.05.2010 року, внесений до Державного реєстру іпотек приватним нотаріусом Бондар І.М., на підставі договору про відступлення права вимоги від 29.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. і зареєстрованого за № 3895, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 5250758.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 26.10.2006 між АКБ «Райффазенбанк Україна» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк») (Іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (Іпотекодавцем), як майновим поручителем був укладений Договір іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., зареєстрований за № 6065. Згідно положень даного договору предметом іпотеки є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі Договору дарування квартири, посвідченого Першою Харківською державною нотаріальною конторою 13.11.2001, за реєстровим № 5-2402, зареєстрованого Харківським бюро технічної інвентаризації 20.11.2001 за реєстровим № В-44413.

Згідно положень п. 2.1. Договору іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука) від 20.10.2006 іпотека за вказаним договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя (АКБ «Райффайзенбанк Україна») щодо сплати боржником (громадянином України ОСОБА_5 , ІНН: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Липецьким відділом УМВС України в Харківській області 26.01.2004) кожного і всіх його платіжних зобов`язань за Кредитним договором № CNL 700/470/2006 від 20.10.2006 у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і Доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії.

29.04.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу, згідно якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_5 та ПАТ «ОТП Банк», було відступлене ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

23.11.2020 позивач дізналася, що 14.05.2011, не виконавши своїх зобов`язань за Кредитним договором № CNL 700/470/200 від 20.10.2006, боржник за цим договором, ОСОБА_5 , помер. Кредитні правовідносини, що виникли між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та ОСОБА_5 , допускають правонаступництво в порядку спадкування.

Представник позивача у позовній заяві зазначає, що відповідно до пункту 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке.

З урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Поручитель приймає на себе зобов`язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553 - 554 ЦК України), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки.

Відповідно до статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником, а згідно зі ст. 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

З урахуванням цих положень Закону слід дійти висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналогічна правова позиція викладена у в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016р. у справі 557/950/15- ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.

Таким чином, на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов`язку щодо виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь- якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки.

Представник позивача полається на висновки викладені в ухвалі Верховного Суду України від 06.10.2020 у справі № 6-27789св09 та вказує, що ретельно проаналізувавши зміст Договору іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука) від 20.10.2006, доходимо висновку про відсутність відповідних вказівок на те, що ОСОБА_2 , як поручитель, дає згоду відповідати за зобов`язанням за нового боржника (спадкоємця). З огляду на те що, позивач як майновий поручитель, не погодилась забезпечувати виконання основного зобов`язання новим боржником, порука є припиненою. Така позиція відповідає висновкам касаційної інстанції, зробленим у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2019 року за результатами розгляду справи № 501/2700/16-ц.

Щодо спадкових відносин представник позивача зазначає, що 23.11.2020 ОСОБА_1 стало відомо про те, що після смерті ОСОБА_6 його спадкоємцем стала його матір ОСОБА_6 .

Разом із цим позивачу стало відомо, що у березні 2012 ОСОБА_6 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовом до Харківської міської ради, треті особи: Харківська обласна дирекція АБ «Укргазбанк», ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_5 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син, ОСОБА_5 , після смерті якого залишилося спадкове майно: домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлова будівля АДРЕСА_3 ; а також квартира, розташована за адресою АДРЕСА_4 . Позивач є єдиними спадкоємцем за законом після смерті сина ОСОБА_5 .

За результатами розгляду справи № 2020/2846/2012 суд вирішив визнати за ОСОБА_6 право власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_4 ; домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлову будівлю АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Окрім цього, за аналогічних обставин за результатами розгляду іншої справи, а саме: справи № 638/26651/13-ц суд вирішив визнати за ОСОБА_6 право власності на автомобілі: Toyota Corolla та ВАЗ 21214, які також належали померлому ОСОБА_5 , в порядку спадкування за законом. Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень статей 1281 - 1282 ЦК України. Визнання за ОСОБА_6 права власності на майно ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом є підставою для пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємця в порядку статей 1281-1282 ЦК України.

Зі смертю боржника грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст. 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а також припинення таких зобов`язань (подібний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі N2 520/13067/17 (провадження 14-397цс19)).

Сплив строків, визначених частиною четвертою статті 1281 Цивільного кодексу України, має своїм наслідком і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права (Постанова ВП ВС від 03.11.2020 № 916/617/17).

На ім`я померлого ОСОБА_5 і досі зареєстроване наступне майно: нежитлова будівля (вартове приміщення), розташована за адресою: АДРЕСА_5 . Вказане майно також може бути використано для задоволення вимог кредиторів за Кредитним договором № CNL 700/470/2006 від 20.10.2006.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.12.2020 по вищевказаній справі № 641/10336/20 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.02.2021 постановлено перейдено від розгляду в спрощеному до загального позовного провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору припиненим, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду міста Харкова від 12.03.2021 клопотання представника позивача про забезпечення позову задоволено частково - заборонено відчуження квартири АДРЕСА_6 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Параграф Фінанс» на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 568, виданий 15 лютого 2021 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю.

15.03.2021 представником позивача до суду подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій заявлені вимоги:

- визнати припиненим правовідношення за договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука) від 20.10.2006, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. і зареєстрованим за № 6065, що був укладений між Акціонерним комерційним банком «Райффазенбанк Україна» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука) від 20.10.2006, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. і зареєстрованим за № 6065, посвідченим 22.12.2020 року приватний нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., зареєстрованим в реєстрі за номером № 4781, укладених між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Алекс Інвестмент енд Менеджмент груп».

Заява про уточнення позовних вимог обґрунтована тим, що 19.02.2020 позивачу стало відомо, що ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» придбало право вимоги за Кредитним договором № CNL 700/470/2006 від 20.10.2006 та Договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука) від 20.10.2006 року на підставі Договору факторингу № 22/12/2020 від 22.12.2020, Договору відступлення прав вимоги за Договором Іпотеки, посвідченим 22.12.2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю, зареєстрованого в реєстрі за номером № 4781, укладених між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП». Водночас позивач дізналася, що 15.02.2021 між ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» та ТОВ «ПАРАГРАФ ФІНАНС» було укладено Договір купівлі-продажу, серія та номер 568, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., за яким право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , переходить до ТОВ «ПАРАГРАФ ФІНАНС». Враховуючи неодноразове відчуження зазначеного об`єкту нерухомості за відносно короткий проміжок часу, представник позивача зазначає, що такі дії кредиторів мають ознаки шахрайства і спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном.

14.04.2021 від представника відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшов відзив на уточнену позовну заяву. В якому представник відповідача зазначає, що з суттю заявлених вимог відповідач не згоден, вважає їх необґрунтованими законодавчо не підкріпленими, які ґрунтуються на припущеннях та вільному трактуванню змісту правових норм позивачем.

Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вказує, що 20.10.2006 між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «ОГП Банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір CNL 700/470/2006, відповідно до умов якого, ОСОБА_5 отримав кредитні кошти у розмірі 47600,00 доларів США.

В забезпечення виконання умов кредитного договору № CNL 700/470/2006 від 20.10.2006 року між ОСОБА_7 та банком укладено договір іпотеки № PCNL 700/470/2006 від 20.10.2006. Предметом іпотеки за договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 від 20.10.2006 сторони визначили квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

29.04.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», у відповідності до ст.ст. 512, 514. 1077-1079 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищевказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе право вимоги за кредитним договором № CNL 700/470/2006 від 20.10.2006.

22.12.2020 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» укладено договір факторингу № 22/12/20, згідно умов якого, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило, а ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» прийняло на себе право вимоги за кредитним договором № CNL 700/470/2006 від 20.10.2006 року.

Згідно обставин викладених у позові вбачається, що право власності на предмет іпотеки набуло ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП», та в подальшому уклало договір купівлі- продажу з ТОВ «ПАРАГРАФ ФІНАНС», який є власником квартири адресою: АДРЕСА_1 .

Обставини на які посилається позивач про те, що про смерть ОСОБА_5 вона довідалась лише 23.11.2020 не відповідають дійсності з огляду на наступне. Згідно паспортних даних ОСОБА_5 з 12.02.2004 мешкав та був зареєстрований за адресою предмета іпотеки: АДРЕСА_7 , тобто в квартирі, право власності якої належить позивачу і яка до теперішнього часу зареєстрована за тією ж самою адресою.

Крім того, 20.02.2014 ОСОБА_1 ( ОСОБА_8 ) зверталась до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовною заявою про визнання недійсним договору іпотеки № PCNL 700/470/2006 від 20.10.2006 року, в якому посилалась на обставини смерті ОСОБА_5 14.02.2014 за даним позовом було відкрито провадження, справа № 641/1669/14-ц, а 23.04.2014 позов залишено без розгляду у зв`язку з поданою позивачем заявою.

З огляду на викладене, вбачається, що станом 20.02.2014 позивач була обізнана про смерть позичальника ОСОБА_5 , натомість в позові зазначає, що довідалась про дану обставину 23.11.2020, а відтак трирічний строк для звернення до суду з позовною заявою у позивача закінчився 20.02.2017. Позивач звернулась із позовом у 2020 року, тобто після закінчення встановленого законодавством трирічного строку.

Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо безпідставності позовних вимоги зазначає, що договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов`язань, регулювання якого здійснюється ст. 572-593 глави 49 ЦК України і спеціальним законом, та до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення параграфа 3 глави 49 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі № 3-43гс12 та від 17 вересня 2014 року у справі №6-109цс14).

Отже, порука та застава (зокрема, іпотека) є різними видами забезпечення виконання зобов`язань. А тому приписи інституту поруки, на які посилається позивач, не застосовуються до правовідносин кредитора з іпотекодавцем.

За положеннями статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відсутність погодженого сторонами строку дії іпотечного договору свідчить про безстроковість його дії та виключає її припинення у зв`язку із закінченням строку дії договору згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Наведена позиція підтверджується також висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 22 жовтня 2014 року у справі №6-153цс14, згідно з яким у разі не встановлення сторонами дати, до якої діє договір іпотеки, він є таким, що укладений безстроково, а відтак, іпотека може бути припинена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» не інакше, як із припиненням основного зобов`язання. Іпотечний договір укладений між ОСОБА_1 ( ОСОБА_9 ) та АКБ «Райффайзенбанк Україна» не містить визначеного строку його дії, а тому є безстроковим. Закон України «Про іпотеку» не передбачає такої підстави для припинення іпотеки як смерть боржника за кредитним договором. Укладаючи договір іпотеки, позивач свідомо та у визначений законодавством спосіб обмежила своє право власності на предмет іпотеки та передбачала ймовірність звернення стягнення на належне їй майно у примусовому порядку, у випадку неналежного виконанню кредитних зобов`язань.

Враховуючи наявність непогашеної кредитної заборгованості Іпотекодержатель ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП», в позасудовому порядку прийняло рішення та задовольнило свої грошові вимоги за рахунок предмета іпотеки. Статтями 17, 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя. Враховуючи, що іпотекодержатель задовольнив свої грошові вимоги за рахунок предмета іпотеки, іпотечні зобов`язаний на теперішній час, в силу вимог ст. 36 Закону України «Про іпотеку» є припиненими. Тобто іпотечний договір № PCNL 700/470/2006 від 20.10.2006 року, укладений між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 ( ОСОБА_10 ) вичерпав свою дію.

Позивач обрала спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання припиненими правовідносин за договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 від 20.10.2006 року, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ( ОСОБА_4 . В свою чергу договір іпотеки № PCNL 700/470/2006 від 20.10.2006 року, укладений між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ( ОСОБА_4 є вичерпаним у зв`язку із застосуванням іпотекодержателем позасудового способу - набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки та відповідно, припинення дії правовідносин за договором іпотеки, згідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження порушення своїх прав відповідачем. Позовні вимоги в частині визнання недійсним Договору відступлення права вимоги за Договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 від 20.10.2006 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» є похідними під вимог про визнання припиненими правовідношень за договором іпотеки, отже задоволенню не підлягають. У зв`язку з вищевикладеним, такий спосіб захисту порушених прав, як визнання припиненим правовідносин за договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 від 20.10.2006 року, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 ( ОСОБА_10 ) та визнання недійсним Договору відступлення права вимоги за Договором іпотеки не є ефективним. Просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 02.08.2021 в об`єднані цивільних справ за № 641/1449/21 та за № 641/10336/20 відмовлено.

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 12.01.2022 задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі у справі співвідповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП».

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, з подальшим його продовженням.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду міста Харкова, Комінтернівського районного суду міста Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом міста Полтави.

Відповідно до акту приймання - передавання справ від до Ленінського районного суду міста Полтави з Комінтернівського районного суду міста Харкова надійшла справа № 641/10336/20.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ленінського районного суду м. Полтави зазначену справу передано в провадження судді Грошової Н.М..

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 21.11.2022 прийнято позовну заяву до провадження, визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

27 лютого 2023 та 06 березня 2023 на адресу Ленінського районного суду м. Полтави надійшли письмові пояснення на позовну заяву представника відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», які є аналогічними за своїм змістом із відзивом на уточнену позовну заяву поданим 14.04.2021 до Комінтернівського районного суду м. Харкова. У вказаних поясненнях ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 30.08.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» про передачу цивільної справи № 641/10336/20 за підсудністю до Комінтернівського районного суду міста Харкова.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 30.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Клімаш А.С. про об`єднання в одне провадження цивільної справи № 641/10336/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» про визнання припиненим правовідношення за договором іпотеки та визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки та цивільної справи № 641/1449/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Параграф Фінанс» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 30.10.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

05.02.2024 від представника позивача надійшла заява, в якій він посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у Постанові від 04.07.2023 у справі 570/3891/14 та просить врахувати вказаний висновок при винесенні рішення.

У зв`язку з тим, що при надходженні до Комінтернівського районного суду міста Харкова заяви про уточнення позовних вимог, не вирішено питання щодо прийняття вказаної заяви, при цьому до матеріалів справи долучено відзив на вказану заяву, в судовому засіданні постановлено на обговорювання питання щодо повернення до стадії підготовчого провадження у зв`язку з необхідністю вирішення питання про прийняти до розгляду уточненої позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Клімаш Андрій Сергійович до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим правовідношення за договором іпотеки та визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, оскільки матеріали справи не містять процесуального рішення з даного питання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 22.03.2024 постановлено повернутися на стадію підготовчого провадження у справі № 641/10336/20 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Клімаш Андрій Сергійович до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» про визнання припиненим правовідношення за договором іпотеки.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненим правовідношення за договором іпотеки та визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки. Відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалу суду від 22.03.2024 разом із заявою про уточнення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» отримало 26.03.2024, про що свідчить довідка про доставку електронного документу до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд».

09.04.2024 від представника відповідача ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» надійшов відзив на позовну заяву сформований в системі «Електронний суд» 08.04.2024, відповідно до якого відповідач ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» не заперечує обставин справи, викладених позивачкою у позовній заяві, та відповідачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відзиві на позов та письмових поясненнях.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що позовна вимога про визнання припиненими правовідношення за договором іпотеки не визнається, так як позивачкою обрано неналежний та неефективний спосіб захисту порушеного, на її думку, права. З цього приводу звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений в постанові від 19.10.2022 у справі № 910/14224/20 щодо такого способу захисту, як визнання припиненими зобов`язань. Позиція ВП ВС полягає у тому, що спосіб захисту порушеного права можна вважати належними, лише якщо триває правова невизначеність боржника, а кредитором ініційований спір про захист його прав. У даному випадку обраний позивачкою спосіб захисту права як «визнання припиненими правовідношення за договором іпотеки» є неналежним, оскільки: по-перше, кредитором не ініційований спір про захист його прав у кредитному та іпотечному зобов`язаннях; по-друге, відсутня правова невизначеність, оскільки відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припинена внаслідок набуття ТОВ «Алекс Інвестмент енд Менеджмент груп» як новим іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Позовні вимоги не підлягають задоволенню, якщо суд, дотримуючись принципу стадійності захисту права, дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачено законом або договором та/або він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах (постанова ВП ВС від 02.02.2021 у справі № 925/642/19). З вказаних підстав вважає, що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з невідповідністю та неефективністю обраного позивачкою способу захисту порушеного права. Проте, якщо суд визнає, що обраний позивачкою спосіб захисту права є належним, звертає увагу суду на наступне.

Довід позивачки про те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальника ОСОБА_5 права та обов`язки померлого за кредитним договором позичальника перейшли до спадкоємця, а позивачка, укладаючи договір іпотеки, не надавала згоди на забезпечення виконання зобов`язань щодо нового боржника - спадкоємця, є помилковим, оскільки зі смертю позичальника іпотека не припиняється автоматично, а майновий поручитель може поставити питання перед кредитором про припинення іпотеки з тих підстав, що він не має бажання виступати поручителем за зобов`язаннями іншого боржника (постанови КЦС ВС від 22.12.2020 у справі № 754/7953/16-ц, від 11.03.2020 у справі № 362/2232/17; від 18.03.2020 у справі № 753/22517/17; від 03.03.2020 у справі № 124/8891/13-ц; від 29.01.2020 у справі № 296/10858/16-ц).

Правонаступником первісного кредитора за кредитним договором АКБ «Райффайзенбанк Україна» став ПАТ «ОТП Банк», який 29.04.2010 відступив новому кредитору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним та іпотечним договорами. Відступлення права вимоги відбулось за життя позичальника за кредитним договором ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мав статус кредитора з 29.04.2010 до 22.12.2020, тобто до дати укладення договору про відступлення права вимоги з ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП».

На момент смерті позичальника кредитором був ТОВ «ОТП Факторинг Україна», перед яким позивачка не ставила питання про припинення іпотеки з тих підстав, що вона не має бажання виступати поручителем за зобов`язаннями іншого боржника. В договорі про іпотеку (п.9.7) сторони погодили право іпотекодержателя на відступлення права вимоги без отримання згоди іпотекодавця з одночасним відступленням права вимоги за кредитним договором. Позивачка була обізнана про смерть позичальника за шість років до набуття ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» прав нового кредитора, оскільки у лютому 2014 року позивачка зверталась до Комінтерновського районного суду м. Харкова з позовом про визнання недійсним договору іпотеки, вказавши в якості третьої особи спадкоємицю позичальника ОСОБА_5 . Дізнавшись про смерть позичальника, позивачка не зверталась ані до первісного, ані до подальших кредиторів із заявами про припинення іпотеки з тих підстав, що вона не має бажання виступати поручителем за зобов`язаннями іншого боржника (спадкоємця померлого позичальника). Тобто позивачка не реалізувала надане їй право.

ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» прав позивачки не порушував, уклавши договір відступлення права вимоги, діяв добросовісно та правомірно набув права нового кредитора, після чого зареєстрував право власності на предмет іпотеки 11.02.2021 відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» та п.6.3 договору про іпотеку, а 15.02.2021 продав квартиру, яка була предметом іпотеки, ТОВ «Параграф Фінанс» на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу. У випадку, якщо суд визнає обґрунтованим позов в зазначеній частині, ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» робить заяву про застосування строку позовної давності та зауважує наступне.

Доданим позивачкою до позовної заяви витягом з Єдиного державного демографічного реєстру підтверджується, що позивачка з 13.01.2010 зареєстрована в квартирі, що є предметом іпотеки та розташована за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою був зареєстрований позичальник ОСОБА_5 , що підтверджується копією його паспорту та копією кредитного договору, доданими позивачкою до позовної заяви. Тобто позивачка не могла не знати про смерть позичальника, оскільки у разі смерті особа знімається з реєстрації за місцем проживання. Звернувшись з позовом про припинення правовідношення у 2020 році, позивачка пропустила встановлений законом трирічний строк позовної давності.

Щодо позовних вимог про скасування записів про обтяження та про іпотеку, у зазначені частині позов не визнається у зв`язку з наступним. Вважаємо, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. У зв`язку з цим звертаємо увагу суду на наступні правові висновки Верховного Суду викладених у постановах КГС ВС від 08.05.2018 у справі № 910/1607/17, ВП ВС від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 19.10.2022 у справі № 910/14224/20, КГС ВС від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19.

Спосіб захисту порушеного права, як скасування записів в державних реєстрах щодо іпотеки, законом не передбачений, адже зазначені записи в державних реєстрах, які просить скасувати позивачка, не можна вважати незаконними та такими, що порушують її права, оскільки вони внесені державним реєстратором на підставі договору іпотеки та договору про відступлення права вимоги, та вичерпали свою дію подальшими записами у зв`язку з подальшим відступленням права вимоги та набуттям права власності на іпотечне майно спочатку ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» як новим кредитором, а потім ТОВ «Параграф Фінанс» як новим власником за договором купівлі-продажу.

Якщо суд визнає обґрунтованим позов в зазначеній частині, ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» робить заяву про застосування до вказаних позовних вимог строку позовної давності та зауважує, що позивачка була обізнана про внесення у 2006 році запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору іпотеки, а також як іпотекодавець та власник іпотечного майна мала можливість перевіряти Державний реєстр іпотек у будь-який час з огляду на те, що договором про іпотеку передбачене право іпотекодержателя на відступлення права вимоги без повідомлення іпотекодателя.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору відступлення права вимоги не визнається у зв`язку з необґрунтованістю, виходячи з наступного. Позивачка, не вказала, підстави для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги. Договір відступлення права вимоги укладений 22.12.2020 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» у зв`язку з укладенням іншого договору - договору факторингу від 22.12.2020 (про це зазначено у п. 1 договору), який є дійсним та ніким не оспорюється. В свою чергу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув право нового кредитора в іпотечному зобов`язанні на підставі договору факторингу від 29.04.2010, укладеного з попереднім кредитором ПАТ «ОТП Банк», який також є дійсним та ніким не оспорюється.

Відносини між первісним кредитором та новим кредитором регулює ч.1 ст. 514 ЦК України. На момент укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мав суб`єктивне право вимоги за договором іпотеки, яке передав за договором новому кредитору ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП». Законодавчі або договірні заборони (обмеження) на відступлення права вимоги були відсутні, а оспорюваний позивачкою договір за формою та змістом відповідає вимогам законодавства.

ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП», уклавши договір відступлення прав вимоги, не порушував прав позивачки, адже, уклавши договір майнової поруки (іпотеки), позивачка добровільно взяла не себе зобов`язання відповідати іпотечним майном по кредитним зобов`язанням позичальника та погодилась з усіма наслідками невиконання позичальником кредитних зобов`язань. Уклавши договір іпотеки, позивачка мала діяти обачливо з огляду на доступність інформації про наявність заборгованості за кредитним договором та про зміну іпотекодержателя. Просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 . Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за необґрунтованістю та у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідь на відзив не надходила.

Ухвалою суду від 09.05.2024 без виходу до нарадчої кімнати в задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» про залишення без руху заяви ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог відмовлено.

Ухвалою суду від 09.05.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

25.06.2024 від представника відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшов відзив на уточнену позовну вимогу ОСОБА_1 від 25.06.2024, який 22.06.2024 був надісланий поштовим зв`язком.

Ухвалою суду від 04.11.2024 відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на уточнену позовну вимогу ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» про визнання припиненим правовідношення за договором іпотеки та визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, який надійшов до суду 25.06.2024 повернуто відповідачу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» без розгляду.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 04.11.2024 залучено до справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРАГРАФ ФІНАНС».

02.12.2024 від представника третьої особи ТОВ «ПАРАГРАФ ФІНАНС» надійшли письмові пояснення по справі, сформовані в системі «Електронний суд» 02.12.2024, відповідно до яких представника зазначає, що в рамках справи № 641/1449/21 було зроблено науково-правовий висновок Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, що складений кандидатом юридичних наук, доцентом, доцентом кафедри цивільного права, начальником науково-дослідницького сектору Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого Арсеном Ісаєвим та асистентом кафедри цивільного права Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого Сергієм Казанцевим за зверненням ТОВ «ПАРАГРАФ ФІНАНС» та долучає вказаний висновок до пояснень. Представник третьої особи вказує, що ТОВ «ПАРАГРАФ ФІНАНС» підтримує заперечення відповідачів, проти позову ОСОБА_1 заперечує у повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі та застосувати строки позовної давності, які уже минули.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Клімаш А.С. у судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції зазначив, що з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивачем заявлено дві вимоги відповідно до вказаної заяви. Позовні вимоги згідно заяви про уточнення позовних вимог підтримав з підстав викладених у позові та заяві про уточнення позовних вимог, просив задовольнити. Щодо клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності вказав, що порушення прав позивача має триваючий характер та позивач продовжує зазнавати негативних наслідків від незаконних дій відповідача строку представника відповідача. Про порушення свої прав позивач дізнався у листопаді 2020 року.

Представник відповідача ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» - адвокат Аваляна Є.В. у судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві та надав пояснення, які аналогічні позиції викладеної у відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за необґрунтованістю, а у разі, якщо суд прийде до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

На питання суду, представник ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» - адвокат Авалян Є.В. в судовому засіданні повідомив, що на момент укладення договору від 22.12.2020 ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» було відомо, що позичальник ОСОБА_5 помер, щодо наявності спадкоємців після смерті ОСОБА_11 також було відомо, до спадкоємців не звертались з вимогою.

Представник відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та третьої особи ТОВ «ПАРАГРАФ ФІНАНС» в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП», дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.10.2006 між Акціонерним Комерційним Банком «Райффайзенбанк Аваль» та ОСОБА_5 (Інд номер НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Липецьким відділом УМВСУ в Харківській області 26.01.2004) укладено кредитний договір № CNL 700/470/2006, відповідно до п. 2, 3 якого Банк надає Позичальнику Кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах: розмір кредиту, валюта кредиту - 47 600,00 Долар США, цільове використання кредиту - споживчі цілі, річна база нарахування процентів - 360 календарних днів у році, дата остаточного повернення кредиту - 20.10.2016, поточний рахунок - НОМЕР_3 , дата платежу - до 20 числа кожного календарного місяця. Застереження: Якщо Дата Платежу припадає на не Банківський день, в такому разі застосовуються положення п. 1.4.1.3. цього Договору, розмір платежу - 396,67 + сума нарахованих процентів на Дату Платежу Долар США. Застереження 1: Розмір Платежу складається із суми нарахованих процентів на фактичну суму Кредиту за фактичну кількість днів користування Кредитом та частини суми Кредиту, яка підлягає сплаті щомісячно. Застереження 2: Сторони прийшли до згоди, що у випадку зміни Плаваючої процентної ставки, в порядку передбаченому цим Договором, Розмір Платежу змінюється Банком в односторонньому порядку (збільшується чи зменшується) в залежності від розміру зміни Плаваючої процентної ставки. Про зміну Розміру Платежу Банк, протягом 7 (семи) календарних днів з моменту зміни Плаваючої процентної ставки, повідомляє Позичальника шляхом відправлення на поштову адресу Позичальника письмового повідомлення. Сторони розуміють, що така зміна Розміру Платежу буде здійснена в силу настання вищевказаних умов та не потребує укладення будь-якого додаткового договору до цього Договору. Новий Розмір Платежу підлягає застосуванню з першого числа місяця наступного за місцем закінчення чергового періоду дії попередньої Плаваючої процентної ставки. Сторони наступним домовились, що для розрахунку процентів за користування Кредитом буде фіксована процентна ставка - 13,99 %. У вказаному договорі зазначено, що предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_8 . Інші істотні умови цього договору викладені в Частині № 2, яка є невід`ємною частиною договору.

20.10.2006 між Акціонерним Комерційним Банком «Райффайзенбанк Аваль» (іпотекодержатель) та ОСОБА_7 - майновий поручитель (іпотекодавець) ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент номер НОМЕР_4 ) укладено Договір іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Самощенко О.А., зареєстрований в реєстрі за № 6066.

Відповідно до умов договору іпотеки для забезпечення повного і своєчасного виконання Боржником ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інд номер НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Липецьким відділом УМВСУ в Харківській області 26.01.2004) його боргових зобов`язань за кредитним договором № CNL 700/470/2006, укладеним між Боржником та Іпотекодержателем 20 жовтня 2006 року, визначених у ст. 2 цього Договору, Іпотекодавець цим надає Іпотекодержателю в Іпотеку нерухомого майна, визначене у Статті 3 цього Договору («Предмет іпотеки»). Предмет Іпотеки за цим договором є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору дарування квартири, посвідченого Першою Харківською державною нотаріальною конторою 13.11.2001, за реєстровим № 5-2402, зареєстрованого Харківським бюро технічної інвентаризації 20.11.2001 за реєстровим № В-44413. Пунктом 6.4. договору визначено позасудове врегулювання. Відповідно до п.6.4.1. іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу порядку, встановленому чинним законодавством України.

Суд звертає увагу, що прізвище позивача з моменту укладення договору і до звернення до суду було змінено.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклали шлюб 11.09.1982, про що 11.09.1982 складено відповідний актовий запис № 16. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - мовою оригіналу ОСОБА_9 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 11.09.1982).

Шлюб між громадянином ОСОБА_12 і громадянкою ОСОБА_7 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 28 грудня 2004 зроблено запис за № 642. Прізвище після розірвання шлюбу громадянина ОСОБА_9 , громадянки ОСОБА_10 , місце реєстрації відділ реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції м. Харкова (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 ).

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрували шлюб 01.08.2013, про що 01.08.2013 складено відповідний актовий запис № 483. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - ОСОБА_8 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7 від 01.08.2013).

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 03 листопада 2016 змінила прізвище, про що 03.11.2016 Комінтернівським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області складено відповідний актовий запис № 51, прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: ОСОБА_1 (свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_8 ).

ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування реєстраційний номер № 5-2402 від 13.11.2001, посвідченого Першою Харківською державною нотаріальною конторою. 20.10.2006 за реєстровим номером 3925871 зареєстровано тип обтяження: заборона на нерухоме майно, підстава обтяження: договір іпотеки зареєстрований в реєстрі № 6065 від 20.10.2006, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 238273197 від 22.12.2020.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.05.2012, яке набрало законної сили 11.06.2012, в справі № 2020/2846/2012, за позовом ОСОБА_6 до Харківської міської ради, треті особи: Харківська обласна дирекція АБ «Укргазбанк», ПАТ «ОТП Банк`та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено - визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_9 , домоволодіння АДРЕСА_2 та нежитлову будівлю АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 599/2011, згідно претензій кредиторів померлого. Відповідно до свідоцтва про народження померлого, вбачається, що ОСОБА_5 є сином позивача ОСОБА_6 . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2011 року позивачу було надано додатковий строк для прийняття спадщини -два місяці. Заява про прийняття спадщини ОСОБА_6 була одержана Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою 24 січня 2012 року, таким чином позивач своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщина. Інших спадкоємців немає.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Отже, з огляду на викладене та відповідно до положення статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.05.2012, яке набрало законної сили 11.06.2012, в справі № 2020/2846/2012, а саме те, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та є сином ОСОБА_6 , яка є спадкоємцем після його смерті.

Крім того, заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.10.2013 в справі № 638/6651/13-ц, за позовом ОСОБА_6 до Харківської міської ради в особі територіальної громади, треті особи: ПАТ «ПроКредитбанк», ПАТ «ОТП Банк» про визнання права власності в порядку спадкування за законом, позов ОСОБА_6 задоволено. За ОСОБА_6 визнано право власності на автомобілі: TOYOTA COROLLA, державний номер НОМЕР_9 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 , видане ВРЕР № 1 ГУМВСУ в м. Харків, дата реєстрації 17.04.2008 року, тип - легковий седан В, об`єм двигуна - 1598, колір - сірий та ВАЗ 21214, державний номер НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_12 , видане ВРЕР № 3 ГУМВСУ в м. Харків, дата реєстрації 15.01.2008 року, тип - легковий комбі - В, об`єм двигуна - 1690, колір - білий в порядку спадкування за законом після смерті сина - ОСОБА_5 .

Також встановлено, що ОСОБА_14 зверталась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до АКБ «Райффайзен банк України», третя особа - ОСОБА_6 , в якому просила визнати недійсним договір іпотеки № PCNL 700/470/2006 від 20.10.2006, укладений між нею та АКБ «Райффайзен банк України» (справа 641/1669/14-ц). Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.04.2014, яка набрала законної сили 29.04.2014, в справі № 641/1669/14-ц, за позовом ОСОБА_14 до АКБ «Райффайзен банк України», третя особа - ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки, позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Правонаступником АКБ «Райффайзен банк України» є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк».

Сторони повідомляють та визнають, що 29.04.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. Згідно з вищевказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе право вимоги за кредитним договором № CNL 700/470/2006 від 20.10.2006. При цьому суд звертає увагу, що на підтвердження вказаної обставини письмових доказів суду не надано.

22.12.2020 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (первісний кредитор) та ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» (новий кредитор) , укладено Договір відступлення прав вимог за Договором Іпотеки № PCNL 700/470/2006, посвідченого 20 жовтня 2006 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. зареєстрованого в реєстрі за № 6065, який посвідчено 22.12.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 4781.

Відповідно до вказаного договору від 22.12.2020, у зв`язку з укладенням між сторонами Договору факторингу від 22.12.2020 №22/12/2020, предметом якого є права вимоги за кредитним договором № CNL 700/470/2006 від 20.10.2006, який був укладений між АКБ «Райффайзенбанк України», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (надалі - «Банк») та ОСОБА_5 , виконання зобов`язань за яким забезпечено іпотекою, згідно з Договором іпотеки № PCNL 700/470/2006, посвідченим 20 жовтня 2006 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. зареєстрованим в реєстрі за № 6065 (надалі - «Договір забезпечення», який був укладений між Банком з ОСОБА_7 , відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», та переходом до нового кредитора права вимоги за кредитним договором, сторони домовились про наступне:

п.1.1. первісним кредитор передає та відступає новому кредитору всю сукупність прав належних первісному кредитору за договором забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, право звернення стягнення на предмет обтяження іпотекою та отримання задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмета обтяження іпотекою;

п.1.2. за цим договором новому кредитору переходять всі права первісного кредитора як сторони за договором забезпечення в обсязі та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором та відповідно до норм чинного законодавства.

15.02.2021 між ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» (продавець) та ТОВ «ПАРАГРАФ ФІНАНС» (покупець) укладено Договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 568, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно вказаного договору ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» передало, а ТОВ «ПАРАГРАФ ФІНАНС» прийняло у власність квартиру АДРЕСА_10 . Зазначена квартира належить продавцю на підставі Дублікату договору іпотеки (майнова порука) № PCNL 700/470/2006, посвідченого 20.10.2006 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 6065, дублікат, що має силу оригіналу виданий 19.01.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., зареєстрований в реєстрі за № 35, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.02.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О, номер запису про право власності: 40538549, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим 12.02.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О., номер витягу: 244260186.

15.02.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Куксіним С.Ю. проведено державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРАГРАФ ФІНАНС» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Куксіним С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 568, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 245563184 від 23.02.2021.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (стаття 509 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, установлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

За правилами статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закон України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Підстави припинення іпотеки визначені ЦК України та Законом України «Про іпотеку».

Так, у статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Так, за правилами статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі:

1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов`язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов`язаний негайно повернути його заставодавцеві.

Подібні за змістом норми містяться у Законі України «Про іпотеку», зокрема стаття 17 регламентує, що іпотека припиняється у разі:

- припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

- реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

- набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки;

- визнання іпотечного договору недійсним;

- знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

- з інших підстав, передбачених цим Законом.

При цьому спільну підставу для припинення поруки та застави (іпотеки) законодавець визначив у частині першій статті 523 ЦК України, відповідно до якої порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Заміна боржника може відбуватися з різних підстав, у тому числі й з незалежних від нього, зокрема у результаті його смерті.

Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора стягує заборгованість в межах вартості майна, одержаного у спадщину (стаття 1282 ЦК України).

За змістом статті 1282 ЦК України у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який відповідає перед кредитором в межах вартості одержаного у спадок майна.

При цьому слід враховувати, що зобов`язання за договором іпотеки нерозривно пов`язані з особою боржника, тому у разі смерті цього боржника, кредитор, який хоче задовольнити свої вимоги, повинен отримати від іпотекодавців відповідну згоду забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем).

У разі отримання такої згоди правовідносини іпотеки за своїм змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

У разі ж недосягнення згоди і неотримання кредитором згоди поручителя та/або іпотекодавця забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем), порука та/або іпотека визнаються припиненими.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 570/3891/14.

Також у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду підтримано висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, від 03 червня 2015 року у справі № 6-206цс15, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц, відповідно до яких на іпотекодавця може бути покладено обов`язок щодо належного виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності згоди іпотекодавця відповідати за нового боржника. Велика Палата Верховного Суду на знайшла підстав для відступу від вказаних висновків.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що передбачено ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 (позичальник за кредитним договір № CNL 700/470/2006 від 20.10.2006) помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відсутні відомості про те, що за життя ОСОБА_5 кредитор звертався до нього з позовом про стягнення боргу за кредитним договором.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є його мати ОСОБА_6 . Щодо наявності інших спадкоємців, сторонами відповідних відомостей та доказів не надано.

Доказів, що стягувач звертався із кредиторською вимогою щодо погашення заборгованості за кредитним договором до спадкоємців після смерті ОСОБА_5 суду не надано.

Зі змісту договору іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука) вбачається, що позивач не надавала згоду забезпечувати своїм майном виконання зобов`язання новим боржником.

Також відповідачами не надано доказів, що кредитор після смерті боржника отримав згоду від іпотекодавця забезпечувати переданим в іпотеку майном виконання зобов`язань іншим боржником.

З урахуванням встановлених обставин, суд зазначає про наявність підстав для припинення іпотеки (майнової поруки) відповідно до ст. 523 ЦК України, так як доказів надання позивачем (іпотекодавцем) згоди на забезпечення виконання основного зобов`язання після смерті боржника ОСОБА_5 новим боржником матеріали справи не містять.

При цьому суд звертає увагу, що предмет іпотеки за договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 (квартира за адресою: АДРЕСА_1 ) було реалізовано.

Так, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.02.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О, номер запису про право власності: 40538549, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

15.02.2021 між ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» (продавець) та ТОВ «ПАРАГРАФ ФІНАНС» (покупець) укладено Договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 568, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

15.02.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Куксіним С.Ю. проведено державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРАГРАФ ФІНАНС» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу.

Разом із тим, позивач зазначає в заяві про уточнення позовних вимог про вказані дії щодо реалізації предмета іпотеки та при цьому заявляє вимоги щодо визнання припиненим правовідношення за договором іпотеки.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно із частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У разі, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 та інші).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20, провадження № 12-20гс22).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

У зв`язку з чим, завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) (пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19) (пункт 98).

Так, на час розгляду справи, а саме з 15.02.2021 зареєстровано право приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРАГРАФ ФІНАНС» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу. Таким чином, задоволення позовної вимоги про визнання припиненим правовідношення за договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 від 20.10.2016 у цій справі не призведе до повного захисту прав позивача, який буде змушений ініціювати новий судовий процес.

При цьому, суд зауважує, що на розгляді в Ленінському районному суді м. Полтави знаходиться цивільна справа № 641/1449/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Параграф Фінанс» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позивач ОСОБА_1 за вказаним позовом просить витребувати із володіння ТОВ «Параграф Фінанс» на її користь квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений підхід не відповідає принципу процесуальної економії. Крім того, звернення позивача з позовом у цій справі має на меті, зокрема, у разі задоволення позову використання судового рішення в іншому судовому процесі за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРАГРАФ ФІНАНС» за яким зареєстровано право власності на квартиру, який не є відповідачем у цій справі.

Велика Палата Верховного Суду вважає неприпустимим таке штучне подвоєння судового процесу. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Так, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним для захисту його порушеного права, у зв`язку з чим заявлені вимоги про визнання припиненим правовідношення за договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука) від 20.10.2006 року задоволенню не підлягають.

Щодо питання, який саме ефективний спосіб захисту іпотекодавця у даному випадку, суд вважає за необхідне звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 05.03.2024 у справі № 756/3036/20 зазначила наступне.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» врегульовано питання передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Згідно із частинами першою-третьою цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документом, що підтверджує перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Водночас статтею 38 цього Закону якою врегульовано право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається (частина п`ята статті 38 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, частина п`ята статті 38 Закону України «Про іпотеку» визначає право іпотекодержателя за певних умов укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки, але не передбачає в цьому випадку набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Згідно із частиною десятою статті 38 цього Закону договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Отже, слід відмежовувати випадок, коли іпотекодержатель на підставі іпотечного договору або відповідного застереження в такому договорі реєструє право власності на предмет іпотеки за собою, набуваючи у такий спосіб право власності на предмет іпотеки, від випадку, коли іпотекодержатель від свого імені укладає договір купівлі-продажу іпотечного майна із третьою особою, адже у цьому разі іпотекодержатель не набуває права власності на предмет іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду послідовно висновала, що пред`явлення віндикаційного позову є ефективним саме у випадку неодноразового відчуження майна. У цьому разі задоволення віндикаційного позову до останнього набувача такого майна, за яким зареєстровано відповідне речове право, є підставою для внесення відповідних записів до реєстру, а тому оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту права власника.

У разі ж якщо спірне майно не відчужувалось третім особам, то підстав для пред`явлення віндикаційного позову в цьому випадку немає. У такому разі при визначенні ефективного способу захисту прав іпотекодавця слід виходити із того, на якій підставі іпотечне майно вибуло з його власності, зокрема:

- якщо таке майно вибуло внаслідок реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем і в подальшому не перевідчужувалось третім особам, ефективним способом захисту є вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України, та висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20);

- якщо порушення права власності іпотекодавця відбулося внаслідок укладення іпотекодержателем від свого імені договору купівлі-продажу іпотечного майна із третьою особою, то визнання такого правочину недійсним є також ефективним способом захисту. У цьому разі визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки є визнанням недійсним його як документа, на підставі якого проведено державну реєстрацію відповідного права, а іпотекодержатель не отримує це право в порядку реституції - воно повертається до первинного власника предмета іпотеки.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц, від якої просить відступити колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений банком (іпотекодержателем) із першим набувачем предмета іпотеки. Саме тому Велика Палата Верховного Суду констатувала, що належним та ефективним способом захисту прав власника у подібних правовідносинах є позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що з часу ухвалення Великою Палатою Верховного Суду постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц суспільний контекст не змінився, а такі вади правозастосування, які би зумовлювали потребу відступити від сформульованого у цій постанові висновку, - відсутні.

При застосуванні висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц (провадження 14-111цс19), Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду при вирішенні подібних справ погоджувався з висновком, що належним та ефективним способом захисту прав власника є позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 127/28339/15-ц (провадження № 61-10388св18), від 16 серпня 2021 року у справі № 523/12031/16-ц (провадження № 61-17236св20), від 11 жовтня 2021 року у справі № 486/454/20 (провадження № 61-9735св21)).

Натомість у висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 592/11227/20 (провадження № 61-6833св22), в якій враховано висновки ухвали Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2023 року в цій же справі, фактично вказано на право власника предмета іпотеки у таких справах обирати ефективний спосіб захисту порушеного права, зокрема визнання договору купівлі-продажу предмета іпотеки недійсним, яке може бути самостійним способом захисту, але не в поєднанні з вимогою про витребування майна відповідно до статті 388 ЦК України. При цьому оспорювання такого договору не є обов`язковою умовою реалізації можливостей захисту прав, наданих статтею 388 ЦК України.

Щодо виключної правової проблеми в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 05.03.2024 у справі № 756/3036/20 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду безпосередньо не вирішувала питання щодо належного способу захисту прав власника при оспорюванні законності звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору купівлі-продажу, укладеному від свого імені іпотекодержателем як продавцем та третьою особою. Водночас зазначене питання колегія суддів вважає складним, оскільки потребує кваліфікації правовідносин між власником предмета іпотеки та його покупцем, який укладає відповідний договір купівлі-продажу з іпотекодержателем на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) з власником предмета іпотеки. Саме це призводить і до неоднакового застосуванням судами відповідних норм права в частині визначення належних способів прав власника, в тому числі договірних, зокрема скасування державної реєстрації права власності на таке майно за покупцем (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 295/1667/19-ц (провадження № 61-1201св20), від 26 жовтня 2021 року у справі № 459/1321/16-ц (провадження № 61-10485св21), від 08 листопада 2023 року у справі № 754/4361/21 (провадження № 61-10420св23)).

Також, слід зазначити, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 592/11227/20 Верховний Суд вважає необхідним звернути увагу на те, що законодавство не передбачає, що може бути лише один ефективний та належний спосіб захисту інтересу та/або порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За певних законодавчих умов, якщо визнання правочину недійсним (зокрема, договору купівлі-продажу) не є обов`язковою умовою реалізації можливостей захисту прав, наданих статтею 388 ЦК України, то це ще не означає, що таке визнання правочину недійсним не може бути самостійним не менш ефективним способом захисту, якщо він відповідно до умов законодавства призводить до досягнення мети - захисту права та/або інтересу, зокрема, повернення законному власнику у титульне володіння його нерухомого майна.

Щодо вимог позивача про визнати недійсним договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука) від 20.10.2006 суд виходить з наступного.

24.12.2020 при зверненні з позовом до Комінтернівського районного суду м. Харкова адвокатом Клімашем А.С. в інтересах ОСОБА_1 наведено обґрунтування щодо позовних вимог щодо визнання припиненим правовідношення за договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука) від 20.10.2006 року, скасування запису про обтяження № 3925871 від 20.10.2006 року, внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та скасувати запис про іпотеку № 3994524 від 06.05.2010 року, внесеного до Державного реєстру іпотек приватним нотаріусом Бондар І.М., на підставі договору про відступлення права вимоги від 29.04.2010 року.

15.03.2021 представником позивача до суду подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій окрім вимоги про визнати припиненим правовідношення за договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука) від 20.10.2006 позовні вимоги доповнено новою вимогою про визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука) від 20.10.2006, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. і зареєстрованим за № 6065, посвідченим 22.12.2020 року приватний нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., зареєстрованим в реєстрі за номером № 4781, укладених між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Алекс Інвестмент енд Менеджмент груп». В обґрунтування нових позовних вимог представник позивача вказав, що 19.02.2020 року позивачу стало відомо, що ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» придбало право вимоги за Кредитним договором № CNL 700/470/2006 від 20.10.2006 та Договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука) від 20.10.2006 року на підставі Договору факторингу № 22/12/2020 від 22.12.2020, Договору відступлення прав вимоги за Договором Іпотеки, посвідченим 22.12.2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю, зареєстрованого в реєстрі за номером № 4781, укладених між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП». Водночас позивач дізналася, що 15.02.2021 року між ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» та ТОВ «ПАРАГРАФ ФІНАНС» було укладено Договір купівлі-продажу, серія та номер 568, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., за яким право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , переходить до ТОВ «ПАРАГРАФ ФІНАНС».

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

У своїй позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог позивач та її представник не вказали, підстави для визнання недійсним Договору відступлення прав вимоги за Договором іпотеки № PCNL 700/470/2006, посвідченого 20 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. і зареєстрованим за № 6065, посвідченого 22.12.2020 року приватний нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., зареєстрованим в реєстрі за номером № 4781, укладеним між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Алекс Інвестмент енд Менеджмент груп», а також не обґрунтовують, яким чином порушені права позивача укладенням даного договору.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ч.2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Так, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки № PCNL 700/470/2006 (майнова порука) від 20.10.2006 задоволенню не підлягають з підстави їх необґрунтованості.

Щодо клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

З урахуванням положень ст. 261 ЦПК України, оскільки в задоволенні вимог позивача відмовлено з підстав обрання неефективного способу захисту та необґрунтованості, суд не вирішує питання про застосування позовної давності до вимог позивача.

У постанові Великої палати Верховного суду від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) зазначено, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.

Така ж позиція знайшла своє відображення у наступних постановах Великої палати Верховного суду: № 522/1029/18 (14-270цс19); № 522/2110/15-ц (14-247 цс 18) /п. 61; № 522/2201/15-ц (14-179 цс 18) /п. 61/; № 522/2202/15-ц (14-132цс18) /п. 61/; № 372/1036/15-ц (14-252цс18);№ 904/10956/16 (12-90гс19); № 183/1617/16 (14-208 цс 18) /п.п. 73/; № 911/1437/17 (12-226гс18) /п. 76/.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Щодо понесених судових витрат відповідачем ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» у відзиві на позов зазначено, що витративідповідача складаються з витрат на професійну правничу допомогу приблизний розмір яких становить 20000,00 гривень. Докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду у строк, визначений у ч. 8 ст. 141 ЦПК України - до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

До закінчення дебатів представником відповідача вказаних доказів не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 258-259, 263- 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРАГРАФ ФІНАНС» про визнання припиненим правовідношення за договором іпотеки та визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_11 ;

Представник позивача: адвокат Клімаш Андрій Сергійович, РНОКПП НОМЕР_13 , адреса: АДРЕСА_12 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП», , адреса 61105, м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 181, офіс 12, ел. пошта: ;

Представник відповідача ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП»: адвокат Авалян Єрванд Володимирович, РНОКПП НОМЕР_14 , 04205, м. Київ, пр-кт Оболонський, 22а/58, ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», , адреса: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 28Д, ел. пошта: info@otpfakt,com.ua;

Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна»: Камінська Марина Ігорівна, службова адреса: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 28Д, ел. пошта: info ІНФОРМАЦІЯ_10 ;

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРАГРАФ ФІНАНС», , адреса: 61058, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 111А;

Представник третьої особи: адвокат Мухін Олег Миколайович, РНОКПП НОМЕР_15 , адреса: 61166, м. Харків, вул. Шатилівська, 35-а, ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_11

Головуючий: суддя Н.М. Грошова