Справа № 176/3403/24
Провадження № 2/392/431/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

28 січня 2025 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області - суддя Назаренко К.П., розглянувши матеріали за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст. 175 ЦПК України.

Всі адреси учасників процесу наведені у неналежній формі, яка встановлена підпунктом 2, п. 32 Правил надання послуг поштового зв`язку затверджених Постановою КМУ №270 від 05.03.09. Вимога дотримання відповідної форми також закріплена у ДСТУ 4163:2020 "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації Вимоги до оформлення документів", затвердженого наказом ДП «УкрНДНЦ» від 01.07.2020 № 144 положення якого поширюються на всі без винятку органи державної влади, місцевого самоврядування та юридичних осіб незалежно від форми власності (п. 1.1), п. 5.6: «Реквізити поштової адреси зазначають згідно з постановою Кабінету Міністрів України [7] у такій послідовності: назва вулиці, номер будинку, номер корпусу чи офісу (за потреби), назва населеного пункту, району, області, поштовий індекс.

Якщо місцезнаходження юридичної особи відрізняється від адреси фактичного здійснення діяльності чи розміщення офісу, у довідкових даних допустимо зазначати дві адреси: юридичну (зазначену в ЄДРПОУ) та фактичну (для листування)».

З досліджених матеріалів справи встановлено, що неналежна форма вказування поштових адрес є системною позицією позивача (фірмові бланки, інші заяви до суду, адреси в договорах тощо наводяться в традиції СРСР).

На 33-му році Незалежності, 15му році запровадження міжнародного стандарту вказування адрес, 10му році російської агресії та 3му році широкомасштабного вторгнення, продовжувати дотримуватися імперської традиції адресації є не лише порушенням правил, а й глибоко неетичною поведінкою. Тож фактично невиконаною є вимога п. 2 ч. 1 ст. 175 ЦПК України щодо вказування у позовній заяві місцезнаходження або місця проживання (перебування) учасників справи.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява серед іншого, повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

В позовній заяві не викладено обставин та не надано доказів щодо нарахування відсотків первісними кредиторами з посиланням на умови кредитного договору та не викладено обставин з посиланням на докази (розрахунок заборгованості) по усім складовим кредитного боргу (тіла кредиту, відсотків та комісії), з відображенням даних про внесення платежів відповідачем первісному кредитору, тобто до відступлення права вимоги новому кредитору. Виклад таких обставин з посиланням на умови договору та письмові докази є обов`язковим у кредитних справах, оскільки новий кредитор не звільняється від обов`язку доведення суми заборгованості, право на яку перейшло до нього та про стягнення якої він просить.

Таким чином, представнику позивача необхідно викласти обставини, з посиланням на докази та умови кредитного договору щодо періоду та відсоткової ставки, а також юридичної природи відсотків (за користування кредитом, за прострочення виконання зобов`язання, пеня тощо), які визначені позивачем.

Також представником позивача не викладено обставин та не надано докази щодо неналежного виконання (невиконання) відповідачем грошового зобов`язання, не зазначено обставини та не надано доказів скільки коштів та коли були ним внесені на виконання кредитного зобов`язання, що може бути відображено в розрахунку заборгованості, складеному кредитодавцем на день відступлення права вимоги.

Надання детального обґрунтованого розрахунку заборгованості є обов`язком позивача, оскільки суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення первісним кредитором розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких розрахунок ґрунтується, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

До позову не долучено доказів переказу первісним кредитором коштів за договорами на рахунок відповідача. Про неможливість подання до суду таких доказів (доказу) в позовній заяві не зазначено.

У постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 559/1622/19 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 42 розділу III Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Необхідність дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15-ц.

Правова позиція щодо первинних документів відображена в постанові Верховного Суду України від 14 червня 2018 року в справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві.

Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, повинен був отримати від первісних кредиторів первинні документи, які підтверджують видачу позики та розмір заборгованості по відповідному договору. Але процесуального обов`язку щодо подання усіх необхідних доказів разом з позовною заявою позивачем не дотримано.

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Виходячи із засад диспозитивності цивільного процесу, вирішення питання про те, які саме

докази подавати для підтвердження своїх вимог, належить у зазначеній категорії цивільних справ до прав позивача. Разом з тим, суддя, не здійснюючи, до стадії ухвалення рішення у справі, оцінку доказів на предмет належності, допустимості, достовірності чи достатності кожного доказу зокрема або у сукупності, звертає увагу на відсутність доказів на підтвердження переказу первісними кредиторами коштів за договорами, відсутність належного арифметичного розрахунку заборгованості.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. Згідно ч. 7 ст. 43 ЦПК України, у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Як передбачено п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК, позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви. Отже доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів має бути зазначений у переліку документів та інших доказів, що додаються до позовної заяви.

Серед наведеного переліку відсутні такі документи, які можна було б вважати доказами надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. Окрім того, першим документом в переліку значиться "Доказ сплати судового збору (для суду)", натомість, першим документом одразу після позовної заяви є копія договору № 01-07/2024 "Про надання правової допомоги", який у переліку додатків не згадується взагалі. В пункті 2 додатку значиться "Копія Договору № 4277809 від 07.06.2021 від Кредитодавця", натомість на цьому місці суд зауважив копію прайс-листа АО "Лігал Ассістанс", теж не згаданий у переліку додатків. Всього в переліку вказано 24 документи, а з даних електронного суду вони складають 114 сторінок (cуд не переконаний, що в даній конкретній справі слід було переобтяжувати апарат суду роздруковуванням такої кількості паперів, витрачати людино-години на їх вивчення в умовах перевантаження судової системи, а потім ще й вимагати від суду "вказати причини порушення процесуальних строків").

З цього випливає, що файли/документи не вказано таким чином, щоб можна було звірити почергово їх фактичну наявність (порівняти з переліком, наведеним у позовній заяві). Вся ця плутанина не дає можливості суду з`ясувати, чи додані до позовної заяви документи, які вказані у переліку в ній насправді, які саме документи додані та чи додані власне необхідні документи для відкриття провадження у справі, у тому числі докази надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, сплати судового збору, що підтверджують повноваження представника позивача та ін.

Тобто, судом не встановлено, що до позовної заяви додані докази надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, сплати судового збору та інші необхідні документи для відкриття провадження у справі.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 185, 259-261 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність усунути недоліки позовної заяви, вказані в мотивувальній частині ухвали суду у десятиденний строк з дня отримання ним цієї ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути її позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя К. П. НАЗАРЕНКО