ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року м. Чернівці

справа № 725/6048/24

провадження №22-ц/822/314/ 25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 30 січня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано наступним. 23.06.2006 року між первинним кредитором Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1635 за умовами якого, позичальник отримав кредит в сумі 89400 дол. США та зобов`язався в порядку і на умовах визначених договором повернути кредит, виплачувати відсотки за його користування, сплачувати неустойку в сумі та у строки визначені умовами договору та Графіком платежів.

Не зважаючи на те, що банк за умовами кредитного договору виконав взяті на себе зобов`язання та надав ОСОБА_1 обумовлені договором кошти, останній у порушення умов договору, своїх зобов`язань належним чином не виконував, що призвело до того, що станом на 01.02.2014 року його заборгованість за кредитом становила 80229,33 дол. США, по відсотках 46402,12 дол. США, по комісії 2692,02 дол. США, по пені 7070,44 дол. США.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 22.08.2017 року по справі №725/1392/14-ц встановлено окрім іншого те, що Боржник своїх зобов`язань за кредитними договорами не виконував належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01.02.2014 року становить 80229,33 дол. США, по відсотках 46402,12 дол. США, по комісії 2692,02 дол. США, по пені 7070,44 дол. США.

Вказане рішення суду сторонами не оспорювалось та набрало законної сили 04.09.2017 року.

Заборгованість у розмірі, що встановлена рішенням суду, ОСОБА_1 не погашена.

Позивач має право на нарахування сум, що передбачені ст.625 ЦК України на суму боргу в доларах США в розмірі 24% річних, як то встановлено п.6.5. договору, в межах строку позовної давності.

Вказані нарахування проводяться з відповідно до умов п. 6.9. кредитного договору та п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК починаючи від 02.02.2014 року (наступний день від дня встановленого судом періоду виникнення заборгованості) до дня який передує дню введення в Україні військового стану 23.02.2022 року.

Позивач керуючись ст.625 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" заборгованість за кредитним договором №1635 за період з 02.02.2014 року по 23.02.2022 року в розмірі 250 171, 82 (двісті п`ятдесят тисяч сто сімдесят один) долар 82 центи США та понесені позивачем судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 30 січня 2025 року в задоволенні позову ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ "Кредитні ініціативи" просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 30 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ТОВ "Кредитні ініціативи" посилається на те, що суд застосовуючи трирічний строк позовної давності керувався висновками Верховного суду, які не є релевантними до взаємовідносин, що мають місце у даній справі.

Судом застосовано не відповідні норми матеріального права. Так, взаємовідносини, що існують між сторонами врегульовані не ст.257, а ч.1 ст. 259 ЦК України, якою передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Суд не звернув увагу, що десятирічний строк позовної давності погоджено сторонами у кредитному договорі.

Щодо аргументації про те, що на прилюдних електронних торгах було реалізовано майно ОСОБА_1 , а саме згідно виконавчого листа № 725/1392/14-ц було відкрито виконавче провадження № 7490293 від 01.05.2024 року та продана земельна ділянка, що належить ОСОБА_1 за ціною 904000,00грн., слід відмітити що реалізація майна відбулась в 2024 році, в той час як розрахунок заборгованості здійснено до 2022 року, тобто сума погашення від реалізації майна не повинна бути врахована у суму боргу, яка нарахована за попередній період і ніяким чином на цю суму не впливає. Реалізація майна відбулась на виконання первинного рішення суду по справі №725/1392/14-ц та сума від реалізації такого майна йде на погашення суми боргу за рішення суду від 2017 року, в той час, як предметом розгляду даного спору є суми нарахування боргу згідно ст. 625 ЦК України.

Апелянт зазначає, що зі змісту рішення достеменно не можна встановити, підстави відмови у задоволенні позову пов`язані зі спливом позовної давності чи у зв`язку з тим, що відсотки були нараховані на всю суму боргу відповідача, без врахування реалізованого майна ( часткового виконання зобов`язання), що згідно матеріального та процесуальної практики є взаємовиключними обставинами за яких може бути відмовлено в задоволенні позову, так як застосування строку позовної давності можливе лише за умови підставності та обґрунтованості позовних вимог.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 30 січня 2025 року без змін.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 30 січня 2025 року залишити без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 23.06.2006 року між первинним кредитором Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1635, за умовами якого, позичальник отримав кредит в сумі 89400 дол. США та зобов`язався в порядку і на умовах визначених договором повернути кредит, виплачувати відсотки за його користування, сплачувати неустойку в сумі та у строки визначені умовами договору та Графіком платежів.

Разом з тим, не зважаючи на те, що банк за умовами кредитного договору виконав взяті на себе зобов`язання та надав ОСОБА_1 обумовлені договором кошти, останній у порушення умов договору своїх зобов`язань належним чином не виконував, що призвело до того, що станом на 01.02.2014 року у нього утворилась заборгованість за кредитом в сумі 80229,33 дол. США, по відсотках 46402,12 дол. США, по комісії 2692,02 дол. США, по пені 7070,44 дол. США.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22.08.2017 року по справі №725/1392/14-ц встановлено окрім іншого те, що Боржник своїх зобов`язань за кредитними договорами не виконував належним чином внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01.02.2014 року становить 80229,33 дол. США, по відсотках 46402,12 дол. США, по комісії 2692,02 дол. США, по пені 7070,44 дол. США.

Вказане рішення суду сторонами не оспорювалось та набрало законної сили 04.09.2017 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 до початку розгляду апеляційної скарги направив на адресу суду клопотання про закриття апеляційного провадження, оскільки, на його думку, апеляційну скаргу подано особою, яка не має процесуальної дієздатності та підписано особою, яка не має права її підписувати. А також просив винести окрему ухвалу щодо ОСОБА_2 за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження.

Колегія суддів вважає заявлене клопотання безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має право її підписувати.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга подана через «Електронний суд» представником позивача Білоцерковець Ю.С.

На підтвердження своїх повноважень ним надано Ордер від 28.06.2024р., який виданий на підставі довіреності ТОВ «Кредитні ініціативи» від 25.09.2023р. та Договору про надання правової допомоги від 01.11.2023р., що містяться в матеріалах справи.

Отже, апелянтом належними та допустимими доказами підтверджені його повноваження. Враховуючи зазначене, підстав для закриття провадження немає, як і немає підстав для окремої ухвали, оскільки жодних порушень при подачі апеляційної скарги, зі сторони апелянта не було.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідно застосувати строк позовної давності, заявлений відповідачем, а також зазначив, що відсотки були нараховані на суму боргу відповідача без врахування реалізованого майна.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 23.06.2006 року між первинним кредитором Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1635, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 89400 дол. США та зобов`язався в порядку і на умовах визначених договором повернути кредит, виплачувати відсотки за його користування, сплачувати неустойку в сумі та у строки визначені умовами договору та Графіком платежів.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22.08.2017 року по справі №725/1392/14-ц встановлено, що Боржник своїх зобов`язань за кредитними договорами не виконував належним чином внаслідок чого виникла заборгованість, яка на 01.02.2014 року становить 80229,33 дол. США, по відсотках 46402,12 дол. США, по комісії 2692,02 дол. США, по пені 7070,44 дол. США.

Звертаючись з позовом, позивач просив стягнути на підставі ст. 625 ЦК України, п.6.5, п.6.9 кредитного договору та п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК починаючи з 02.02.2014 року (наступний день від дня встановленого судом періоду виникнення заборгованості) до дня який передує дню введення в Україні військового стану 23.02.2022 року, борг в доларах США в розмірі 24% річних в сумі 250 171,82 доларів США.

Застосовуючи трирічний строк позовної давності та відмовляючи в позові, за заявою відповідача, суд першої інстанції не встановив всі обставини справи та застосував неправильні норми матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, звертає увагу на те, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що пунктом 6.5 кредитного договору від 23 червня 2006 року № 1635 укладеного між сторонами визначено, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 24 % річних від простроченої суми згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України.

З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триватиме до до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК, за увесь час прострочення.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції також зазначив, що на прилюдних електронних торгах було реалізовано майно ОСОБА_1 , а саме згідно виконавчого листа № 725/1392/14-ц було відкрито виконавче провадження № 7490293 від 01.05.2024 року та продана земельна ділянка, що належить ОСОБА_1 за ціною 904000,00 грн., а позивач нарахував відсотки на всю суму боргу, без врахування реалізованого майна.

Колегія з цим не погоджується, та вважає обґрунтованими доводи апелянта з приводу того, що реалізація майна відбулась в 2024 році, а розрахунок заборгованості здійснено до 23.02.2022 року і сума від реалізації майна йде на погашення боргу за рішенням суду про стягнення заборгованості, на підставі якого і був виданий виконавчий лист.

Враховуючи зазначене, доводи апелянта, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача сум, передбачених ст.625 ЦК, є обґрунтованими.

Звертаючись з позовом, позивач просив стягнути на підставі ст. 625 ЦК України, п.6.5, п.6.9 кредитного договору та п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК 24% річних від простроченої суми, що становить 250 171,82 доларів США, починаючи від 02.02.2014 року (наступний день від дня встановленого судом періоду виникнення заборгованості) до дня який передує дню введення в Україні військового стану 23.02.2022 року.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. ст. 252-255 ЦК України.

Відповідно до ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, відповідно до п.4 ст. 267 ЦК України.

При таких обставинах, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу, тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право.

При цьому позовна давність застосовується лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно п. 6.9 кредитного договору від 23 червня 2006 року № 1635 будь які протиріччя, що можуть виникнути між Сторонами при виконанні умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років.

Враховуючи зазначене, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись з позовом, ТОВ «Кредитні ініціатив» сплатило судовий збір в сумі 87022,86 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №23 від 12 липня 2024 року.

При поданні апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціатив» сплатило судовий збір в сумі 104 427,40 грн. за платіжною квитанцією № 5903-2846-16195625 від 17 березня 2025 року.

Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціатив» підлягають задоволенню, сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача на користь апелянта в сумі 191 450,26 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом першої інстанції неповно встановлені всі обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 30 січня 2025 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» заборгованість за кредитним договором №1635 від 23 червня 2006 року в розмірі 250 171,82 долар США (двісті п`ятдесят тисяч сто сімдесят один долар вісімдесят два центи США).

Стягнути з ОСОБА_1 на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» 191 450,26 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25 квітня 2025 року.

Судді: І.Б. Перепелюк

Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк