ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/759/24 Номер провадження 22-ц/814/1289/25Головуючий у 1-й інстанції Чуб К.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Бутенко С.Б.

за участю секретаря Ванди А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2024 року, ухвалене суддею Чуб К.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору товариство з обмеженою відповідальністю "Дружба" про виділення частки із складу земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору товариство з обмеженою відповідальністю "Дружба" про виділення частки із земельної ділянки площею 13,302 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Диканської селищної ради Полтавської області.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона є власником частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 13,302 га з кадастровим номером :00:001:0064, що розташована в адміністративних межах Диканської селищної ради Полтавської області, яку вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_3 , що посвідчено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.06.2020.

Власником іншої частки спірної земельної ділянки є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.06.2016.

Оскільки між сторонами постійно виникають суперечки щодо методів господарювання на земельній ділянці, позивачка має намір виділити свою частку із приватної спільної часткової власності. Виділ частки із спільної часткової власності є технічно можливим, оскільки її можна поділити на дві окремі земельні ділянки розмірами, які відповідатимуть часткам сторін, що підтверджується схемою поділу земельної ділянки, складеною сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 . Згоди щодо укладення відповідного договору сторони не дійшли, тому позивачка звернулася з позовом до суду.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба» про виділення частки із складу земельної ділянки відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що належним способом захисту порушеного права позивача є поділ земельної ділянки між двома співвласниками, оскільки вона належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідно до ст. 364 ЦК України вона як співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. В такому разі право спільної часткової власності на це майно припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності.

Проте, вищевказане суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Від представника третьої особи ТОВ «Дружба» адвоката Іванової О.І. до суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Від представника третьої особи ТОВ «Дружба» адвоката Іванової О.І. до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкувала 1/2 частку права власності на земельну ділянку, загальною площею 13,3020 га, кадастровий номер :00:001:0064, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петро-Давидівської сільської ради Диканського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2020, виданого приватним нотаріусом Диканського районного нотаріального округу Полтавської області Хіцан Т.В. (а.с. 7).

Іншим співвласником спірної земельної ділянки у розмірі 1/2 частки є відповідач по справі ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.06.2016, виданого державним нотаріусом Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В., після смерті його батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Право власності на земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0064 належить на праві спільної часткової власності у розмірах по частці ОСОБА_1 (номер відомостей про речове право 36880193) та ОСОБА_2 (номер відомостей про речове право 15076531). Також зареєстровано право оренди вказаної земельної ділянки за ТОВ "Дружба" до 31.12.2024 згідно договору оренди землі від 06.09.2017 (а.с. 6).

Згідно схеми поділу земельної ділянки, складеної сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 земельна ділянка може бути поділена на дві окремі земельні ділянки, розмірами які будуть відповідати часткам сторін (а.с. 11).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).

Відповідно до наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.

Отже, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності.

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є усталений порядок користування майном, розмір часток співвласників, технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 28 березня 2023 року у справі № 500/3987/16-ц (провадження № 61-21282св21).

Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2024 року у справі № 752/1074/20 дійшов висновку, що при вирішенні спору про виділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого виділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту виділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядку користування земельною ділянкою, то суд здійснює виділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

В матеріалах справи міститься схема поділу земельної ділянки кадастровий номер :00:001:0064, загальною площею 13,302 га, яка виконана ФОП ОСОБА_4 .

З даної схеми поділу вбачається технічна можливість виділу частки земельної ділянки відповідно до часток співвласників, кожному співвласнику по частині даної земельної ділянки, ОСОБА_1 земельну ділянку № 1 позначену синім кольором площею 6,6510 га, а ОСОБА_2 земельну ділянку № 2 позначену жовтим кольором площею 6,6510 га. (а.с. 11).

З огляду на те, що між співвласниками спірної земельної ділянки відсутня згода щодо порядку користування й розпорядження належною їм на праві спільної часткової власності земельною ділянкою, внаслідок чого позивач позбавлена можливості вільного користування та розпорядження належною їй часткою нерухомого майна, враховуючи технічну можливість здійснення виділу частки належної ОСОБА_1 земельної ділянки, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що в даному випадку можливий поділ спірної земельної ділянки в натурі, а не її виділ є помилковим, оскільки ОСОБА_1 у відповідності до статті 88 ЗК України має право на виділ належної їй частки із складу земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності.

Заперечення третьої особи ТОВ «Дружба» щодо задоволення позову колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до пояснень позивача та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право оренди спірної земельної ділянки ТОВ «Дружба» тривало до 31.12.2024, доказів продовження строку дії договору оренди земельної ділянки матеріали справи не містять, тому ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та виділ належної їй частки із спірної земельної ділянки не впливає на права та обов`язки ТОВ «Дружба».

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору товариство з обмеженою відповідальністю "Дружба" про виділення частки із складу земельної ділянки задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 частину із земельної ділянки кадастровий номер :00:001:0064 площею 13,3020 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що становить 6,6510 га, яка розташована в адміністративних межах Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області, що позначена на схемі поділу синім кольором, припинивши право спільної часткової власності на неї.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

С.Б. Бутенко