РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., за участю секретаря судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Володимирі, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною повноліття,-

У С Т А Н О В И В:

07 жовтня 2024 позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на своє утримання до досягнення дитиною трьох років.

В обґрунтування позову зазначила, що 10 березня 2016 між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинському Володимир-Волинського міського управління юстиції у Волинській області, актовий запис - №41. Від шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач на сьогоднішній день вихованням дітей не займається, вони повністю знаходяться на утриманні позивачки з якою і проживають.

На момент подачі позову позивачка не працювала, перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Їй відомо, що відповідач неофіційно працевлаштований і може надавати допомогу, є працездатним та не має інших утриманців.

Оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку надавати належної матеріальної допомоги на утримання дітей та її утримання, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище та сама вона не може забезпечити для них належний життєвий рівень, у зв`язку з цим просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з моменту звернення з позовною заявою до суду і до досягнення дітьми повноліття. А також стягнути 1500грн аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2024 визначено головуючу - суддю Пустовойт Т.В.

Ухвалою судді від 29.10.2024 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовчий судовий розгляд.

Відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кібальник В.П. надав до суду відзив в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку(доходу). При цьому, зауважує, що продовжує проживати разом з дітьми за одною адресою, постійно надає кошти на їх утримання, забезпечує продуктами харчування і іншими необхідними речами. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів на її утримання, вони є необґрунтованими , оскільки відповідач не працює та немає стабільного доходу, в той час як ОСОБА_1 з 01 листопада 2024 прийнята на посаду сестри медичної міської поліклініки КП «Володимирське ТМО» і розмір її зарплати буде становити 13 500грн. Таким чином, позивака не надала належних доказів, які б свідчили про матеріальне становище відповідача та його спроможність сплачувати аліменти на її утримання.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Лесик С.І., який діє на підставі ордеру №1126872 від 04.02.2025, позовні вимоги підтримали, вважаючи їх обґрунтованими та доведеними. Також додали, що шлюб між сторонами розірвано, вони проживають окремо, діти залишились з позивачкою, домовленості з чоловіком щодо сплати аліментів вони не досягли, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутись до суду із даним позовом. Підтвердили, що з листопаду 2024 позивачка влаштувалась на роботу медичною сестрою, її заробітна плата складає 10 000грн. Аліменти, які вона просить стягнути на своє утримання до досягнення дитиною трьох років, передбачені нормами СК за умови, якщо особа спроможна надавати таку допомогу. В лютому їй стало відомо, що чоловік офіційно працевлаштувався, підписав контракт та є військовослужбовцем, має стабільний дохід, а розмір аліментів зазначений на її утримання не є великим та непомірним. 24.04.2025 в судове засідання не з`явились, просили закінчити розгляд справи за їх відсутності, враховуючи наведені обставини, просили задовольнити вимоги у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача адвокат Кібальник В.П., який діє на підставі ордеру №1116009 від 06.11.2024, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав наведених у відзиві. Зауважив, що вимога про стягнення аліментів на утримання дружини може бути задоволена тільки за умови, що другий з подружжя має можливість утримувати. Той факт, що відповідач на військовій службі не свідчить, що він має можливість утримувати. Відповідач тільки з березня отримує заробітну плату, яка буде складати біля 15 000грн, при цьому він повинен сплатити аліменти на утримання дітей і утримувати себе. В той час як позивачка отримує заробітну плату, яка складає більше 10000грн. 24.04.2025 в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності та відповідача.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7 СК України, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено наступні обставини.

10 березня 2016 року між сторонами по справі зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинському Володимир-Волинського міського управління юстиції у Волинській області, актовий запис - №41.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26.04.2017 року Виконавчим комітетом Литовезької сільської ради Іваничівського району Волинської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №5.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 04.10.2022 року Володимирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №297.

Сторони та їх діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , відомості підтверджено витягами з Реєстру територіальної громади.

Довідкою УСП ВК Володимир-Волинської міської ради №2546 від 04.10.2024 підтверджено, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку та отримує щомісячну одноразову грошову допомогу при народженні дитини в розмірі 860грн.

За відомостями КП «Володимирське територіальне медичне об`єднання» ОСОБА_1 прийнята на посаду сестри медичної міської поліклініки КП «Володимирське ТМО» 01.11.2024. Відповідно до Постанови КабМіну №28 від 13.01.2023 розмір заробітної плати буде становити 13500грн.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 23.10.2024 року Володимирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис №130.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , із частини всіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося, шлюбних стосунків не підтримують, діти знаходяться на утриманні позивачки, відповідач інколи купляє продукти харчування, одноразово перераховував грошові кошти.

Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, відповідач не бажає в добровільному порядку надавати належної матеріальної допомоги на утримання дітей, а також на її утримання, оскільки молодша дитина не досягла трирічного віку. Незважаючи на те, що позивачка вимушена була працевлаштуватись, вона перебуває у скрутному матеріальному становищі та сама не може забезпечити для себе і дітей належний життєвий рівень.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-1V суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV).

У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2). і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав.

Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201).

З урахуванням встановлених судом обставин, приймаючи до уваги, що стягнення аліментів на утримання дітей має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного їх розвитку, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами, беззаперечно визнані відповідачем та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення донькою трьох років, слід зазначити наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються ст.ст. 75, 84 СК України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.75 СК України, дружина чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19).

Особливим видом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно зі ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

В постанові Верховного Суду по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Спільна дитина позивача та відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не досягла трирічного віку, проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.

При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, є військовослужбовцем, отримує стабільний дохід. При цьому, під час розгляду справи стороною відповідача не надано доказів в підтвердження того, що він не має можливості надавати таку допомогу дружині.

Доводи відповідача про те, що позивачка отримує заробітну плату, як на підставу відмови у позові суд відхиляє, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Крім того, відповідач не надав доказів, що рівень його доходу не дає змоги сплачувати аліменти на утримання дружини.

Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

З урахуванням встановленого, враховуючи, що на утриманні у відповідача троє неповнолітніх дітей, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини частково та стягнути аліменти з відповідача на користь позивачки на її утримання в розмірі 1200грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років, а отже позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

За змістом ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачку звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення аліментів в усіх судових інстанціях.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачкою заявлено дві позовні вимоги. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дітей задоволено повністю, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211,20грн судового збору. Позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини задоволено частково, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 968,96 грн. (1200х 100 : 1500= 80; 1211,20 х 80: 100 = 968,96 грн.).

Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1211,20грн та 968,96грн.

Керуючись ст.ст.75,80,84 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3, ст.ст.12,77,81,141,259,263-268,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною повноліття задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП - НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.10.2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП - НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН: НОМЕР_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 1200(одна тисяча двісті) грн. до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 , починаючи утримання з 07.10.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП - НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та 968,96грн. на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 28.04.2025.

Суддя Тетяна ПУСТОВОЙТ