П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 564/4046/24

Провадження № 22-ц/4815/581/25

Головуючий у Костопільському районному суді

Рівненської області: суддя Цвіркун О.С.

Додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено

(повним текстом) 24 лютого 2025 року

у м. Костопіль Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Комунальне підприємство "Управляюча компанія "Костопільське багатогалузеве житлово-комунальне підприємство" Костопільської міської ради Рівненської області;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Комунального підприємства "Управляюча компанія "Костопільське багатогалузеве житлово-комунальне підприємство" Костопільської міської ради Рівненської області адвоката Євгеюка Олександра Євстафійовича на додаткове рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Управляюча компанія "Костопільське багатогалузеве житлово-комунальне підприємство" Костопільської міської ради Рівненської області про захист прав споживача,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року через свого представника Пантелєєва Ю.Ю. в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до Комунального підприємства "Управляюча компанія "Костопільське багатогалузеве житлово-комунальне підприємство" Костопільської міської ради Рівненської області (далі КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР) про захист прав споживача, а саме визнати порушення відповідачем її прав як споживача у частині ненадання якісних послуг з обслуговування житлового будинку та зобов`язати стягнути 69 913 гривень завданої матеріальної шкоди, зобов`язати провести необхідні ремонтні роботи по усуненню недоліків, викликаних неналежним наданням послуг з управління багатоквартирним будинком, з метою недопущення завдання позивачу подальших збитків, відшкодувати 3 000 000 гривень моральної шкоди.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 30 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано порушення КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР прав споживача ОСОБА_1 в частині ненадання якісних послуг з обслуговування житлового будинку і стягнуто з

КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР на користь ОСОБА_1 35 028 гривень у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнуто із КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР на користь ОСОБА_1 3 800 гривень у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Стягнуто із КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР на користь ОСОБА_1 5 000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто із КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР на користь держави 216, 50 гривень судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року апеляційну скаргу представника Рівненської області КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР адвоката Євгеюка О.Є. залишено без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 30 січня 2025 року без змін.

Додатковим рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року представнику КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР адвокату Євгеюку О.Є. відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

У поданій через представника адвоката Євгеюка О.Є. апеляційній скарзі КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР, вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права, неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, і невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, стягнувши із ОСОБА_1 на користь відповідача 26 363, 04 гривні витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про свою незгоду із висновками суду про відсутність підстав для покладення на позивача витрат КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР на професійну правничу допомогу, адже спір виник внаслідок ненадання якісних послуг з обслуговування житлового будинку відповідачем, а тому ці витрати слід покласти на нього відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ст. 137, 141 ЦПК України та висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, витрати на правничу допомогу, факт надання яких повинен бути підтверджений відповідними доказами, за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами, а у разі часткового задоволення позову вони покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

З огляду на це та з урахуванням обставин справи до стягнення із ОСОБА_1 на користь відповідача підлягають 26 363, 04 гривні, що складає 99, 86 % від розміру позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено позивачу.

У поданому відзиві представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване додаткове рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 30 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано порушення КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР прав споживача ОСОБА_1 в частині ненадання якісних послуг з обслуговування житлового будинку і стягнуто з

КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР на користь ОСОБА_1 35 028 гривень у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнуто із КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР на користь ОСОБА_1 3 800 гривень у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Стягнуто із КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР на користь ОСОБА_1 5 000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто із КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР на користь держави 216, 50 гривень судового збору.

03 лютого 2025 року представником відповідача адвокатом Євгеюком О.Є. подано в суд заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення 26 363, 04 гривні витрат на професійну правничу допомогу. При цьому долучив договір №96/24 про надання правничої допомоги від 18 листопада 2024 року, розрахунок №37/24 від 18 листопада 2024 року, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 03 лютого 2025 року, платіжну інструкцію на суму 26 400 гривень.

Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення заяви, адже пред`явлення ОСОБА_1 позову до КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР було спрямоване на захист суб`єктивних цивільних прав як споживача. Отже, її дії не можуть свідчити про зловживання процесуальними правами, вони направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими і тягнути за собою обов`язок компенсувати понесені відповідачем судові витрати.

Оскільки спірні відносини виникли із факту ненадання якісних послуг з обслуговування житлового будинку його управителем - КП "УК "Костопільське БЖКП" КМР, тому витрати на правничу допомогу слід покласти на відповідача.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

У разі недотримання останніх вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18 зазначено, що для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є добросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні питання до застосування не підлягають норми права, на застосуванні яких наполягав заявник, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви.

Верховенство права, змагальність сторін, пропорційність та неприпустимість зловживання процесуальними правами відповідно до 3 ст. 2 ЦПК України є одними із основних засад цивільного судочинства.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, то суд попередньої інстанції дав цим обставинам об`єктивну і вичерпну оцінку, з чим погоджується й апеляційний суд.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, колегія суддів ураховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного додаткового рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства "Управляюча компанія "Костопільське багатогалузеве житлово-комунальне підприємство" Костопільської міської ради Рівненської області адвоката Євгеюка Олександра Євстафійовича залишити без задоволення, а додаткове рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.О.Гордійчук