Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/3931/24

Номер провадження: 2/511/124/25

08 квітня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Гринчак С. І.,

секретаря судового засідання - Полихи Ю.О.,

за участю:

позивача- ОСОБА_1 ,

представника позивача- адвоката Ленець О.В.,

представника відповідача- адвоката Магери Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Короткий зміст позовної заяви.

У жовтні 2024 року представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Ленець О.В., який діяв на підставі ордера серії ВН № 1418755 від 09.10.2024 року, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просив: позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вимоги мотивовані тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.09.2011 року, який заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.05.2023 року розірвано. За час шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Судовим наказом Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.04.2023 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів). Діти проживають з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач після розлучення самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, з дітьми не спілкується на протязі тривалого часу, розвитком та життям дітей не цікавиться, не відвідує їх, участі у вихованні та особистому житті не приймає, матеріально не підтримує, у зв`язку з чим має бути позбавлений батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.10.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Витребуванои із Органу опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ( а.с.59)

12.12.2024 року до суду надійшов висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .( а.с.108-109)

Ухвалою Роздільнянського районного суду від 20.01.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Позиції сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на обґрунтування своїх позовних вимог повідомила, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 2011 року. За час шлюбу у них народилося троє дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після народження ОСОБА_8 , відповідач почав агресивно себе поводити, часто не приходив до дому, матеріально її та своїх дітей не забезпечував, внаслідок чого їй приходилось підробляти тим, що вона мила під`їзди, щоб заробити грошей і купити дітям поїсти. В травні 2023 року вони розлучилися і подала заяву в суд про стягнення аліментів на дітей, оскільки, відповідач після розлучення взагалі перестав піклуватися про дітей та утримувати їх матеріально. Наразі вона проживає з іншим чоловіком, з яким офіційно уклала шлюб і який дуже добре ставиться до її дітей. У зв`язку з чим просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітніх дітей.

Представник позивача-адвокат адвокат Ленець О.В., який діяв на підставі ордера серії ВН № 1418755 від 09.10.2024 року в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, надав пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про розгляд справи

Представник відповідача адвокат Магера Р.Ю., який діяв на підставі ордера серії ВН №1447090 від 11.02.2025 року заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що відповідач ОСОБА_2 працює водієм-дальнобійником, а тому постійно перебуває у міжнародних поїздках, тривалий час відсутній і не може кожного разу коли бажає позивач приходити до дітей. Так, від свого довірителя відповідача ОСОБА_2 , йому відомо, що останній ніяким чином не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, дітей своїх любить та матеріально утримує. Також зазначив, що відповідачем сплачено заборгованість по аліментам, що підтверджується копіями квитанцій на суму 4500,00 грн та 108652,70 грн. (а.с.137,138). Також йому відомо, що за ці гроші позивач разом з дітьми відпочивала у Карпатах.. Що стосується заяви ОСОБА_2 в якій він надав добровільну згоду на позбавлення його батьківських прав, представник відповідача, повідомив, що така заява була складена за домовленістю з позивачем ОСОБА_1 , яка попросила батька письмово відмовитися від дітей, на що вона, в свою чергу, як мати дітей, зобов`язується відмовитись від заборгованості по аліментах

Представник третьої особи- Орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 23.09.2011 року, який Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.05.2023 року був розірваний.( а.с.20-22)

Від шлюбу мають сторони мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ). ( а.с.17-20)

Згідно характеристики за місцем проживання від 27.09.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою ОСОБА_1 проживає разом з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . В побуті завжди ввічлива та тактовна, за місцем проживання характеризується з позитивного боку. ( а.с.51)

Згідно характеристики Красносільського ліцею Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області ОСОБА_3 , 2013 року народження, учень 6-а класу ліцею, за час навчання зарекомендував себе старанним, сумлінний, дисциплінованим, працелюбним, уважним учнем. Мати бере активну участь навчанні та вихованні сина. Постійно відвідує батьківські збори та підтримує зв`язок з класним керівником. ( а.с.48)

Згідно характеристики Красносільського ліцею Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області ОСОБА_4 , 2017 року народження, учениця 2-а класу ліцею, за час навчання зарекомендував себе як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця. Мати приділяє багато уваги вихованню та розвитку доньки, систематично відвідує батьківські збори, приймає активну участь в батьківському комітеті. ( а.с.49)

Відповідно до довідки № 219 від 28.10.2024 року виданої в.о. директора КНП « ЦПМСД» Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області, стан здоров`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , задовільні. Діти здорові, на «Д» обліку не знаходяться. Діти зверталися до Красносільської амбулаторії протягом 202302024 року у супроводі матері.( а.с.69)

Згідно довідки виданої головою правління ОСББ «Калина 07» « 2 від 11.12.2024 року ОСОБА_1 працює в ОСББ «КАЛИНА -07» з 01.08.2023 року. На теперішній час займає посаду робітника з комплексного обслуговування будинку. ( а.с.103)

Судовим наказом Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.04.2023 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів) але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 28.02.2023 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 , а з 29.01.2031 року стягнути з боржника аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів з усіх видів заробітку (доходів) але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 29.01.2031 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 , а з 20.07.2035 року стягнути з боржника аліменти на користь заявника на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів з усіх видів заробітку (доходів) але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 20.07.2035 року і до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11 включно. ( а.с.23)

З матеріалів справи вбачається, що Судовий наказ Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.04.2023 року перебуває на примусовому виконанні у Роздільнянському відділі державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (ВП НОМЕР_5).( а.с.24)

Встановлено, що у зв`язку з невиконанням Судового наказу Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.04.2023 року у відповідача за період з 28.02 2023 року по 31.10. 2024 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 83348,78грн., що підтверджується розрахунками заборгованості по аліментам (а.с. 71-72).

18.11.2024 року відповідач одним платежем погасив всю заборгованість по аліментах. ( а.с.137,138)

В судовому засіданні заслухана в якості свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , яка повідомила, що вона перебуває в дружніх стосунках з ОСОБА_10 вже більше 10 років, тому добре знає цю сім`ю. Їй відомо, що ОСОБА_11 перебувала у шлюбі з ОСОБА_12 більше 16 років та у них є троє неповнолітніх дітей. Вона майже кожного дня спілкується з ОСОБА_13 по телефону та обов`язково один раз на тиждень приїжджає до неї в гості. Також пояснила, що батько дітей після їх розлучення повністю ухилився від виконання своїх обов`язків, не сплачує аліменти на дітей, дітей не відвідує та їх вихованням не цікавиться. Останній раз вона особисто бачила ОСОБА_14 , який прийшов на день народження старшого сина в стані алкогольного сп`яніння та учинив сварку з ОСОБА_13 . Крім того, зі слів ОСОБА_15 , їй відомо, що і раніше коли вони перебували у шлюбі, батько дітей часто перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неодноразово у присутності дітей вчиняв сварки та домашнє насильство по відношенню до ОСОБА_15 . Дітей він своїх не бив, але будучи в стані сп`яніння міг голосно та агресивно до них відноситися. Крім того, зазначила, що наразі ОСОБА_11 уклала шлюб з іншим чоловіком, якого діти дуже поважають та називають його батьком.

Позивач звертаючись до суду з позовною заявою, посилалась на те, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, із дітьми не спілкується на протязі тривалого часу, розвитком та життям дітей не цікавиться, не відвідує їх, участі у вихованні та особистому житті не приймає, матеріально не підтримує.

Дані правовідносини регулюються наступним нормами права .

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду.

Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Згідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до вимог частин 4 і 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки і піклування. Орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Орган опіки і піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, їхнього ставлення до дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи та мають істотне значення.

Також судом встановлено, що Службою у справах дітей Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області надано висновок №32 від 15.11.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Даний висновок обґрунтований тим, що ОСОБА_2 не заперечує. з усіма висловлюваннями на його адресу колишньої дружини та повідомив комісії, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей. Батько надав заяву завірену приватним нотаріусом, зареєстровано в реєстрі № 2693, про те, що він не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні своїх дітей і не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та визнає позов про позбавлення його батьківських прав в повному обсязі.До пакету документів по цій справі додано розрахунок заборгованості від Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) по ВП НОМЕР_5 по примусовому виконанню судового наказу №504/786/23. Загальна сума заборгованості становить 83348,78грн. .( а.с.108-109)

Суд не бере до уваги висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітніх дітей, оскільки висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду ( ч.5 ст.19 СК України) та вважає, що висновок не містить переконливих висновків щодо доцільності позбавлення батька батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення (свідоме нехтування батьківськими обов`язками, яке має систематичний та постійних характер; не проявлення інтересу до дітей; особа батька становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку).

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц (провадження № 61-2237св21).

Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Позивачем не надані докази, які б підтверджували факт вжиття до відповідача заходів реагування та впливу з боку відповідних органів з приводу неналежного виконання ним батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей, не надані докази того, що до звернення до суду з позовом відповідач попереджався відповідними органами про наслідки невиконання батьківських обов`язків, до нього застосувались відповідні заходу впливу з метою зміни поведінки, тобто суду не надані докази того, що змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо та вжиті заходи юридичної відповідальності не дали позитивних змін, що давало б підстави для застосування до батька дитини такого крайнього заходу відповідальності, як позбавлення батьківських прав.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

З огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дітей зокрема в частині її права на спілкування з батьком та збереження зв`язків із ним, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідача такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), проте, наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 22.01.2025 року у справі 333/8983/23, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Позивачем та її представником не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини.

Також позивач та її представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька по відношенню до дітей батьківських прав.

Посилання позивача на несплату аліментів після ухвалення Судового наказу у справі № 504/786/23 як підставу позбавлення батьківських прав відповідача є необґрунтованими.

Стягнення аліментів є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та вказує на спонукання батька до надання дитині належного утримання.

Верховний Суд зауважує, що наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав (постанови Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, провадження № 61-2175св20, від 02 червня 2022 року у справі № 754/15490/18, провадження № 61-7195св20).

На час розгляду справи, за визнанням позивача, заборгованість за аліментами повністю погашена.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідач по справі дійсно не приймає участі у вихованні дітей через виниклі неприязні відносини між ним та матір`ю, однак відповідач досі не втратив інтересу до дітей та, як зазначено представником, має намір налагодити із ними відносини та дітей він любить.

Так само не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідки з навчального закладу та медичної установи, які містять загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні дітей і не розкривають всіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , яка спілкується з позивачем у тісному дружному колі, оскільки вона може бути зацікавлена в результатах розгляду справи.

Далі продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуацію в бік покращення «положення дітей» та сприятиме реалізації їх інтересів.

Суд розуміє можливе існування між сторонами неприязних відносин, але дані суперечки не повинні йти на шкоду дітям і можуть лише свідчити про взаємну неправильну поведінку сторін по відношенню до дітей і ніяк не свідчать про необхідність позбавлення одного із батьків батьківських прав, наведене вимагає від обох з батьків зміни свого ставлення до спільної їх участі у вихованні дітей.

Аналізуючи особу відповідача, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що він притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дітей, вчиняв насильство по відношенню до них.

Важливим є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів, що в сукупності з іншими обставинами переконує суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав.

Суд наголошує, дійсно роль батька у вихованні дітей є край важливою для них і посідає одне із найважливіших місць у вихованні дітей, а тому позбавлення батька батьківських прав по відношенню до дитини повинно здійснюватися як крайній захід і вимагає обов`язкового дослідження можливості застосування інших, менш радикальних заходів.

Крім того, щодо долученої до суду 11.11.2024 року представником позивача - адвокатом Ленець О.В., заяви відповідача ОСОБА_2 від 16 вересня 2024 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Горбань М.В., зареєстрованої в реєстрі за № 1694, суд зазначає наступне

У цій заяві ОСОБА_2 зазначив, що цією заявою не заперечував та дав свою згоду стосовно позбавлення його батьківських прав, щодо до його малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та визнав позов про позбавлення його батьківських прав в повному обсязі. ( а.с. 79)

У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Заява ОСОБА_2 від 16 вересня 2024 року про відмову від дітей, не може слугувати безумовною підставою для задоволення позову, з огляду на те, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (ч. 3 ст. 155 СК України) та не відповідає інтересам дитини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей.

Позивач та її представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх батька по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.150, 164, 165, 166, 180, Сімейного кодексу України, Постановою №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав, ст.12, 23, 76, 81, 141, 200, 258, 265, 273, 354,355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Красноспільської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, відмовити у повному обсязі.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлений та підписаний суддею 17 квітня 2025 року.

Суддя С. І. Гринчак