Справа № 669/197/25
Провадження № 2-о/669/22/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Давидюка О.І.,

з участю: секретаря судового засідання Бабоян А.С.,

заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявниці адвоката Орендарчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в с-щі Білогір`я цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

07 березня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Орендарчук В.О. звернулася в суд із заявою, в якій просила встановити:

- факт її постійного проживання з чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент його смерті за адресою: АДРЕСА_1 ;

- факт її перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_2 до дня його смерті за зареєстрованим місцем проживання за вказаною адресою.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув її чоловік ОСОБА_2 , який був зареєстрований за вищезазначеною адресою.

Вона, заявниця по справі, та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 1990 року по день смерті чоловіка, яка настала за вказаною адресою внаслідок ворожого обстрілу з боку російської федерації.

Вказує, що з часу реєстрації шлюбу та по день смерті чоловіка вони завжди проживали разом, так, до 31 серпня 2001 року вона та її чоловік були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час спільного проживання ними було придбано інше житло, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений житловий будинок був зареєстрований на ім`я чоловіка, а квартира за адресою: АДРЕСА_3 була зареєстрована на її ім`я.

В 2001 році вони продали житловий будинок по АДРЕСА_2 та вирішили зареєструватися в належному їм житлі, а саме заявниця зареєструвалася в м. Селидове Донецької області, а чоловік заявниці в селищі Цукурине Покровського району Донецької області, однак продовжували, як зазвичай, проживати разом.

Так, влітку вони проживали по АДРЕСА_1 , де вели спільне господарство, вирощували овочі та фрукти, а зимою вони проживали разом по АДРЕСА_3 , оскільки в квартирі було тепліше і не потрібно було самостійно її опалювати, так як житловий будинок.

Чоловік ОСОБА_2 довгий період працював гірником у шахті, де мав високу заробітну плату та різні пільги, тому відповідно, коли він вийшов на пенсію, йому було призначено пенсію у розмірі більше ніж 10000 грн, вона ж працювала лікарем в місцевій лікарні, займалася домашнім господарством, ростила дітей і коли вийшла на пенсію, їй було призначено пенсію в мінімальному розмірі від 2600 до 3240 грн в місяць, а тому, фактично все своє життя перебувала на утриманні чоловіка, оскільки заробітна плата лікаря та гірника суттєво різнилася.

Після виходу на пенсію та маючи у володінні нерухоме майно, їм необхідно було нести витрати по утриманні цього майна, крім того потрібно було забезпечити себе всім життєво необхідним і відповідно мінімальної пенсії було б недостатньо для її проживання, тому всі витрати фактично були покладені на її чоловіка.

З початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України вона, заявниця, та її чоловік прийняли рішення проживати в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вважали, що там їм буде безпечніше для життя, ніж в квартирі багатоповерхового будинку в м. Селидове.

Зазначила, що 29 вересня 2024 року вона з чоловіком знаходилися за місцем їхнього проживання та посеред ночі почався ракетний обстріл. Під час обстрілу ракета попала в гараж, де вони знаходилися, в той же час до них прибігли військовослужбовці Збройних Сил України та звільнили її з чоловіком з-під завалів.

Оскільки ракетний обстріл продовжувався, вони змушені були бігти до підвалу в сусідньому будинку під АДРЕСА_4 .

В перервах між обстрілами вони виходили з підвалу до будинку. В один із таких виходів в житловий будинок відбулося влучання і її чоловік був поранений осколками від розриву, які виявилися для нього смертельними.

Враховуючи те, що вона з чоловіком фактично проживали разом за однією адресою, були пов`язані спільним побутом, останній отримував заробітну плату, грошове забезпечення у розмірі, що значно перевищувало належну заявниці заробітну плату та пенсію, тобто дохід ОСОБА_2 був основним джерелом забезпечення їхньої сім`ї, 16 грудня 2024 року вона звернулася до головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Однак, рішенням головного управління Пенсійного фонду в Одеській області від 20 грудня 2024 року № 90, їй було відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у зв`язку з відсутністю підтвердження перебування на утриманні годувальника.

Факт її спільного проживання з чоловіком ОСОБА_2 на момент його смерті на території селища Цукурине Покровського району Донецької області та факт перебування на його утриманні підтверджується фотографіями з місця смерті, рішенням суду, показаннями свідків, яким достеменно відомо про місце їхнього з чоловіком проживання та про те, що вони вели разом спільне господарство, мали спільний бюджет як чоловік та дружина.

На теперішній час територія Покровської територіальної громади знаходиться у районі проведення бойових дій, окремі її частини перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блоковані), відповідно до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блоковані), затвердженого Наказом міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, тому будь яких інших письмових доказів з органу місцевого самоврядування, які можуть підтвердити її постійне проживання за місцем реєстрації чоловіка, отримати не є за можливе, тому для встановлення вищезазначених фактів вона змушена звернутися до суду.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Орендарчук В.О. в судовому засіданні просили вимоги, викладені в заяві, задовольнити в повному обсязі.

Представники заінтересованих осіб, а саме: головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в судове засідання не з`явилися, однак до суду надійшли заяви, в яких вказується, що розгляд справи проводити у відсутності представників заінтересованих осіб.

Вислухавши пояснення заявниці, думку її представника, допитавши в якості свідка рідну сестру померлого ОСОБА_2 ОСОБА_3 , дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, у тому числі, про перебування фізичної особи на утриманні.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 25 серпня 1990 року серії НОМЕР_1 (актовий запис від 25 серпня 1990 року № 173).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селищі Цукурине Покровського району Донецької області, що підтверджується рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2024 року № 669/1068/24 та свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_2 (актовий запис від 11 грудня 2024 року № 386).

З паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , який виданий Мар`їнським РВ УМВС України в Донецькій області 02 жовтня 1996 року, вбачається, що остання з 31 серпня 2001 року до 04 жовтня 2016 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , який виданий Мар`їнським РВ УМВС України в Донецькій області 02 жовтня 1996 року, вбачається, що останній з 31 серпня 2001 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про доходи № 1741 0276 7173 2790, яка видана пенсіонерці ОСОБА_1 , остання перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Селидове) і отримує пенсію за віком, яка за період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року становила від 2600 грн до 3240 грн, всього за рік 36861,83 грн.

Відповідно до відомостей з трудової книжки ОСОБА_2 від 20 липня 1971 року останній з 19 липня 1971 року по 31 березня 1998 року працював на гірничо-видобувних підприємствах.

Так, з інформації головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08 квітня 2025 року (вх. № 1370/25) слідує, що ОСОБА_2 перебував на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 і місячний розмір його пенсії станом на 01 вересня 2024 року становив 22651,31 грн.

Тобто, на час смерті ОСОБА_2 отримував пенсію в розмірі 22651,31 грн щомісячно, в той час, як місячний розмір пенсії заявниці складав від 2600 грн до 3240 грн, що свідчить про те, що ОСОБА_2 систематично надавав допомогу заявниці і така допомога була хоч і не єдиним, проте, з огляду на розмір пенсії заявниці, постійним та основним джерелом засобів до її існування, що дає підстави для висновку про перебування заявниці на утриманні свого чоловіка до моменту смерті останнього.

16 грудня 2024 року ОСОБА_1 через ТВБВ АТ «Державний ощадний банк України» звернулася із заявою № 1547 до головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про перехід на інший вид пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, рішенням про відмову у перерахунку пенсії № 90 від 20 грудня 2024 року головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії (переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника) у зв`язку з відсутністю підтвердження перебування на утриманні годувальника.

Після чого, 11 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яке в свою чергу надіслало вказане звернення до головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та яке надійшло адресату 18 лютого 2025 року за вх. № 3796/Т-0500-25.

03 березня 2025 року головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало ОСОБА_1 відповідь на вищезазначене звернення під № 5090-3796/Т-02/8-0500/25, згідно якої їй рекомендовано звернутися до будь якого органу, що призначає пенсію, та надати заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера встановленого зразку та інші документи, які зазначені у відповіді, через АТ «Ощадбанк».

В силу вимог ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Непрацездатними членами сім`ї вважаються батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з вимогами ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до вимог п. 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року за № 22-1 (зі змінами), за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

Положеннями п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним.

У п. 8 вищевказаної Постанови роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що: за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні; для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником.

В листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт перебування фізичної особи на утриманні померлого встановлюється судом, зокрема, для призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю була постійним і основним джерелом засобів до існування, навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалась систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.

Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18.

Що стосується встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 з чоловіком ОСОБА_2 , то суд виходить з наступного.

Так, згідно нотаріально посвідченої заяви працівниці АТ «Укрпошта» ВПЗ с-ща ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_5 ) від 04 лютого 2025 року, зареєстрованої в реєстрі за № 178, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали влітку все своє подружнє життя разом за адресою: АДРЕСА_1 , постійно разом приходили у відділення АТ «Укрпошта» та отримували у неї пенсію, яка їм надходила, а взимку проживали за адресою: АДРЕСА_3 взимку, вели спільне господарство, разом обробляли належну їм земельну ділянку в с-щі Цукурине, мали спільний бюджет та турбувалися один про одного.

Також, з письмових пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , сусідів подружжя ОСОБА_7 , які прийнятті судом як письмові докази, слідує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали все своє подружнє життя разом за адресою: АДРЕСА_1 , також мали у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_3 взимку, вели спільне господарство, разом обробляли належну їм земельну ділянку, мали спільний бюджет та турбувалися один про одного.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав від 11 лютого 2025 року № 412601986 квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 з 06 грудня 2012 року.

В силу вимог частини першої ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасового знаходиться.

Положеннями статей 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження N 61-44149св18).

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявниці за місцем проживання її чоловіка не може бути доказом того, що вони не проживали разом, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що заявниця не проживала зі своїм чоловік на час його смерті, якщо такі обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявницею та оцінені судом.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги, що в судовому засіданні встановлено факт постійного проживання заявниці разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , факт перебування заявниці на утриманні свого чоловіка, а також зважаючи на мету встановлення вказаних фактів, суд дійшов висновку, що вимоги заявниці підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 229, 259, 263-265, 268, 273, 315, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новогродівка Донецької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня його смерті за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

- заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: м. Донецьк, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_5 , паспорт: НОМЕР_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 ;

- заінтересована особа головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, місцезнаходження: 29000, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, 10, ;

- заінтересована особа головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, місцезнаходження: 65107, Одеська область, м. Одеса, вул. Канатна, 83, .

Дата складення повного судового рішення 11 квітня 2025 року.

Суддя Олександр ДАВИДЮК