Справа № 645/1974/25
Провадження № 2/645/1554/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

24 квітня 2025 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Шевченко Г.С.

за участю секретаря Пастушенко К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Фрунзенського районного суду м.Харкова в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2025 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06 лютого 2024 року Дрогобицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №38.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мойсюк А.М. не з`явились, повідомлялись про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, представник відповідача-адвокат Агаєва С.М. надала заяву про проведення судового засідання призначеного на 24.04.2025 року у їх відсутність. Через канцелярію суду представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому просила надати сторонам строк для примирення терміном 6 місяців та зупинити провадження у справі. Посилалась на те, що позивач з 2018 року є військовослужбовцем та був в АТО. Є учасником бойових дій та служить у ВЧ № НОМЕР_1 . 3 2020 року сторони стали зустрічатись. На початку повномасштабного вторгнення країни - агресора в Україну у лютому 2022 року позивач 03.03.2022 року потрапив у полон. Розшуком позивача та зверненнями у всі інстанції з питань включення позивача в списки на обмін займалась саме відповідач, яка намагалась повернути коханого з полону. Нею було направлено безліч запитів та заяв до поліції, Координаційного штабу з питань військовополонених, Національного інформаційного бюро, Червоного хреста та військово частини, де безпосередньо служив позивач. 03.01.2024 року позивач повернувся з полону, проходив реабілітацію. Весь цей час ОСОБА_3 його підтримувала під час реабілітації. 06.02.2024 року сторони уклали шлюб і планували своє щасливе майбутнє після закінчення війни, оскільки через два місяці після одруження в квітні 2024 року позивач повернувся до служби і подружжя бачилось лише у вихідні, коли чоловік міг приїхати додому та під час відпуски. Після останньої відпуски на початку жовтня він знов поїхав на службу. Звісно, що між сторонами бували і розбіжності і конфлікти, оскільки сторони є занадто молоді, проходили випробування відстанню, постійним переживанням жінки за долю чоловіка, постійне перебування позивача в стресі, в умовах коли дивишся в очі смерті, не сприяли гармонії в стосунках, але наприкінці жовтня 2024 року, коли позивач повернувся на службу після конфлікту з відповідачем, остання дізналась, що її підвищена знервованість обумовлена її станом, бо вона завагітніла. Це підтверджує той факт, що між сторонами не було втрачене почуття любові та взаєморозуміння. Переживаючи, за долю чоловіка та останній конфлікт між сторонами, відповідач побоювалась, що позивач в пориві люті захоче зруйнувати їх родину. Тому звернулась до адвоката за порадою та заспокоїлась, оскільки їй повідомили, що відповідно до приписів ст. 110 СК України, в редакції на жовтень 2024 року, їх шлюб не розірвуть доки вона виношує дитину та після пологів в продовж року. Тому, замість вживання дій до налагодження стосунків з чоловіком, який перебуває на фронті, зосередилась на своєму фізичному та психологічному здоров`ї, оскільки в ці місяці залишилась без підтримки і поставила мету зосередитись на майбутньому материнстві, виносити дитину без зайвих нервових зривів. Таким чином, на час настання вагітності відповідача, ще діяли приписи ст. 110 СК Україні, що робили неможливим розлучення під час вагітності та до досягнення дитиною 1 року, які були скасовані у листопаді 2024 року. На думку сторони відповідача, позивач не навів вагомих підстав та причин для розірвання шлюбу, не навів доводів на підтвердження порушення його інтересів перебуванням в шлюбних відносинах з відповідачем. Приховав від суду вагомі факти, такі як перебування його у лавах ЗСУ, вагітність дружини, перебування його тривалий час у полоні, що звісно може призвести до деформації психіки та необхідності після закінчення військового часу у проходженні психологічної реабілітації задля повернення до мирного життя. Відповідач глибоко переконана, що у сторін є шанс зберегти шлюб і після народження дитини позивач, після повернення зі служби, змінить свою думку і заспокоїться, адже сторонами пройдено важкий шлях за ці роки. Крім того, через суперечку між сторонами, позивач припинив надавати фінансову допомогу дружині, через що вона була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на її утримання під час вагітності, що і спонукало останнього звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу, щоб спричинити своїй дружині більшого болю. Але відповідач не бажає розірвання шлюбу з чоловіком, оскільки відчуває до нього почуття і впевнена, що є підстави вважати, що позивач, який за цей час приймає категоричні рішення, ще не зовсім усвідомлює наслідків своїх вчинків.

У зв`язку з неявкою в засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положеньч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяву сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Суд зазначає, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення. При цьому, надання строку на примирення є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Підставою для надання строку для примирення являється бажання сторін зберегти сім`ю.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

В силу приписів п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Як встановлено п. 3 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 4 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

З огляду на те, що відповідач бажає зберегти сім`ю, суд вважає, що родина може бути збережена, а подружжя примирено, тому необхідно надати сторонам строк для примирення.

При наданні сторонам терміну для примирення, слід роз`яснити сторонам, що примирення передбачає активні дії, спрямовані на врегулювання спору, відновлення сімейних стосунків та залагодження конфліктних ситуацій, тощо.

На думку суду, в даному випадку достатнім строком, впродовж якого сторони, зважаючи на обставини, викладені в позовній заві і клопотанні про надання строку на примирення, можуть остаточно визначитися щодо можливості збереження шлюбу, є шість місяців. Зазначений строк на думку суду буде достатнім для здійснення позитивних кроків з боку сторін та виявлення свого дійсного ставлення один до одного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 111 СК України, ст. 240, 251,253, 260-261 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_2 - задовольнити.

Надати сторонам по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, строк для примирення тривалістю 6 (шість) місяців, до 24 жовтня 2025 року.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зупинити до закінчення строку для примирення, до 24 жовтня 2025 року.

Ухвала в частині зупинення провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до Харківського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 24.04.2025.

Суддя Г.С. Шевченко