РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 566/1172/24

Провадження № 22-ц/4815/443/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на заочне рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2024 року, ухвалене в складі судді Лободзінського А.С., дата складання повного тексту рішення 31.12.2024 року, у справі № 566/1172/24,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ТОВ «Бізнес позика» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 серпня 2021 між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 321514-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 12 000,00 грн. строком на 16 тижнів - до 24.11.2021 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,91359497 % в день, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах встановлених договором та графіком платежів.

07.10.2021 між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору № 321514-КС-001 від 04.08.2021, згідно якої банк збільшив кредит на 10000 грн.

Загальна сума отриманого та неповернутого кредиту склала 18246,37 грн., строком на 120 днів до 24.03.2022, орієнтована реальна річна процентна ставка 3232,68 грн., комісія за зміну умов договору 1500 грн.

Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 39679,85 грн., що складається з 16778,63 грн. заборгованість за тілом кредиту; 22901,22 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом.

За таких обставин ТОВ «Бізнес позика» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 39679,85 грн заборгованості за кредитним договором та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.

Заочним рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за договором № 321514-КС-001 про надання кредиту від 04 серпня 2021 року у розмірі 24528, яка складається з наступного: 12557,26 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 11970,79 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом.

Вирішено питання про судовий збір.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, ТОВ «Бізнес позика» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог і в цій частині ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Вважає, що проценти за користування кредитом у сумі 22 901,22 грн нараховані позивачем чітко в межах дії договору (24 тижні), а саме з 04.08.2021 року по 24.03.2022 року включно. Після 24.03.2022 року проценти не нараховувались.

Крім того, зазначає, що апелянтом було враховано та відображено в розрахунку заборгованості всі здійснені платежі відповідача на погашення кредиту, що в загальному розмірі складають 19 451,80 грн.

Звертає увагу, що сума непогашеної заборгованості у розмірі 39 679,85 грн підтверджена належними та достатніми доказами, що містяться в матеріалах справи, у тому числі розрахунком заборгованості за договором № 321514-КС-001 про надання кредиту від 04 серпня 2021 року, що повністю відповідає як умовам кредитного договору так і вимогам законодавства України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення не відповідає.

Встановлено, що 04.08.2021 р. між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 321514-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 12 000,00 грн. строком на 16 тижнів - до 24.11.2021 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,91359497 % в день, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах встановлених договором та графіком платежів.

07.10.2021 між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору № 321514-КС-001 від 04.08.2021, згідно якої банк збільшив кредит на 10000 грн., загальна сума отриманого та неповернутого кредиту склала 18246,37 грн., строком на 120 днів до 24.03.2022, орієнтована реальна річна процентна ставка 3232,68 грн., комісія за зміну умов договору 1500 грн.

ТзОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти на умовах передбачених договором, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість, що становить 39679,85 грн, з яких: 16778,63 грн. заборгованість за тілом кредитом; 22901,22 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, сторонами узгоджено розмір процентної ставки за Кредитом № 321514-КС-001 від 04.08.2021 року - в день 0,91359497 %, та за додатковою угодою - 3232,68 % орієнтовної реальної річної процентної ставки.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Питання укладання кредитного договору, його істотних умов, форми, процентів за кредитним договором тощо визначено, зокрема, приписами статей 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, за кредитним договором у позичальника виникає зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування грошовими коштами. Цьому зобов`язанню позичальника відповідає право кредитодавця вимагати повернення кредиту та сплати процентів.

З огляду на приписи частини другої статті 1056-1 ЦК України у кредитному договорі як істотні умови мають бути визначені розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок сплати процентів.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, який застосовується до кредитного договору на підставі частини другої статті 1054 ЦК України, установлює, що за загальним правилом проценти як плату за користування грошовими коштами виплачують щомісяця до дня повернення позики, якщо сторони в договорі не досягли іншої домовленості. При цьому позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування позиченої грошової суми на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскільки проценти - це плата за користування кредитними грошима, а згідно з положеннями наведеного вище п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 24 лютого 2022 року підлягають списанню суми, що нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, невірно витлумачивши зміст постанови Верховного Суду від 11 липня 2024 року у справі № 727/1033/21.

Щодо обґрунтованості розміру позовних вимог про стягнення процентів колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для встановленнядійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

На позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на його користь, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Звертаючись до суду з позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» обґрунтовувало свої вимоги наявністю заборгованості за кредитним договором, яку складають у тому числі заборгованість по прострочених відсотках, щодо якої заперечення відповідача не надійшли.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі №911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку, нарахування процентів проведено за період з 04.08.2021 року по 24.03.2022 року включно. Після 24.03.2022 року проценти не нараховувались.

Розрахунок є чітким, зрозумілим та узгоджується із умовами кредитного договору, в розрахунку відображено заборгованість за тілом кредитом - 16778,63 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом - 22901,22 грн, що становить у сукупності 39679,85 грн.

Встановлено, що відповідач сплатив заборгованість по тілу кредиту в сумі 5221,37 грн та за відсотками в сумі 10930,43 грн, однак суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що у зв`язку із сплатою відповідачем коштів, з останнього на користь позивача слід стягнути різницю заборгованості, а саме 12557, 26 грн за тілом кредиту та 11970,79 грн заборгованість по відсоткам.

Апелянтом вже було враховано та відображено в розрахунку заборгованості всі здійснені платежі відповідача на погашення кредиту, що в загальному розмірі складають 19 451,80 грн, однак ці обставини залишились поза увагою суду.

Колегія суду акцентує свою увагу на тому, що наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості підписаний уповноваженою особою ТОВ «Бізнес Позика», містить інформацію щодо предмета доказування, а отже згідно ст. 77 ЦПК України є належним доказом на підтвердження позовних вимог.

Апеляційний суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по кредитному договору № 321514-КС-001 від 04.08.2021 року за тілом кредиту та відсотками підлягають задоволенню повністю в розмірі 39 679,85 грн.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції необхідно змінити і збільшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь позивача загальну суму заборгованості з 24 528,05 грн до 39 679,85 грн.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3633, 60 грн. підлягає компенсації останньому за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» задовольнити.

Заочне рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2024 року змінити, збільшивши розмір стягнутої заборгованості за кредитним договором № 321514-КС-001 від 04.08.2021 року з 24 528,05 грн до 39 679,85 грн та суму судових витрат з 1497, 27 грн до 2422, 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3633, 60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22 квітня 2025 року.

Головуючий суддя: Гордійчук С.О.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.