ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3256/25 Справа № 191/593/24 Суддя у 1-й інстанції - Порошина О. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Полупанова Ольга Олександрівна на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2024 року у справі за клопотанням представника стягувача ОСОБА_1 , адвоката Полупанової Ольги Олександрівни, боржник: ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання на території України рішень іноземної держави, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2024 року у задоволенні клопотання представника боржника, адвоката Суткової Рени Агабєківни про залишення клопотання без розгляду відмовлено.

Закрито провадження у справі за клопотанням представника стягувача ОСОБА_1 , адвоката Полупанової Ольги Олександрівни, боржник: ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання на території України рішень іноземної держави.

Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника Полупанову О.О. подала апеляційну скаргу, в якій зазначена, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного з`ясування обставин справи.

Скарга мотивована тим, що суддя Порошина О.О. 24.12.2024р.видалилась в нарадчу кімнату для розгляду клопотання представника відповідача Суткової Р.А., в якому вона просила залишити без розгляду клопотання стягувача Після виходу з нарадчої кімнати суддя Порошина О.О. оголосила ухвалу від 24.12.2024р. про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 та про закриття провадження у справі. Хоча питання про закриття провадження у справі не ставилось та не обговорювалось, сторони не надавали з цього приводу пояснення, не досліджувались подані мною документи.

ОСОБА_4 , просила ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Від представника ОСОБА_2 Суткової Р.А., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання зазначила, що впроцесі розгляду справи у Дзержинському районному суді м. Харкова представник заявника Полупанова Ольга Олександрівна, яка приймала участь у всіх судових засіданнях, не скористалась правами, передбаченими статтею 43 ЦПК України, зокрема щодо подання доказів (додаткових доказів) на підтвердження обставин, які встановлюються судом під час розгляду клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, визначеному нормами ЦПК України та міжнародними договорами, та які на її думку є належними та достатніми доказами у цій справі, що підтверджується змістом ухвали суду від 24.10.2024 у справі № 638/6422/24.

ОСОБА_3 , просила оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Представник ОСОБА_1 Полупанова О.О., у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 Суткова Р.А., у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Закриваючи провадження у справі на підставі 3 ч. 21 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що вже існує судове рішення, яке набрало законної сили про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених у законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення змісту п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначила, що «згідно з п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі» (пункти 26, 27).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (ст. 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядалися судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувало клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення узбецького суду про стягнення заборгованості по аліментам з ОСОБА_2 Справа № 638/6422/24, провадження № 2-к/638/3/24, в якому ОСОБА_1 просила розглянути питання про визнання Рішення Учкурганського суду по цивільним справам від 17 січня 2023 року № 2-1601-2107/3457 та ухвалу колегії Верховного суду по цивільним справам Республіки Узбекистан по касаційній справі № 6-3916-23 від 17 листопада 2023 року та його примусового виконання. Шляхом здійснення повного доступу до інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень у відповідності до Закону України «Про доступ до судових рішень» судом отримано відомості, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.10.2024 року, у задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення узбецького суду про стягнення заборгованості по аліментам з ОСОБА_2 відмовлено. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено законом.

Також судом встановлено, що сторонами ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.10.2024 року сторонами не оскаржувалась.

Із вказаної ухвали суду вбачається, що підставою для відмови у задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на території України рішення іноземного суду було, неналежне повідомлення іноземним судом боржника про розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанціях.

Звертаючись повторно із заявою у межах справи №191/593/24 надали додаткові докази, які на думку підтверджують докази належного повідомлення боржник, однак у зв`язку з тим, що підставою відмови у задоволенні клопотання у межах справи №638/6422/24 було саме неповідомлення божника, а дана ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2024 року набрала законної сили та не була оскаржена, тому апеляційний суд вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, закривши провадження у даній справі, оскільки існує не оскаржене судове рішення з тих самих підстав і з тим самим предметом спору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду про закриття провадження у справі за клопотанням представника стягувача ОСОБА_1 , адвоката Полупанової Ольги Олександрівни, боржник: ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання на території України рішень іноземної держави є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, є власним тлумаченням норм права та обставин справи, а тому не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали суду.

Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку апелянта свідчить про наявність правових підстав для відмови у задоволені позову. Проте такі аргументи належним чином перевірені судом першої інстанції та спростовані під час розгляду справи з урахуванням установлених конкретних обставин.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року),

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Полупанова Ольга Олександрівна залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2025 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи