Провадження № 4-с/127/17/25
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2025 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Романюк Л.Ф.,
при секретарі Курутіній О.В.,
за участі скаржниці ОСОБА_1 ,
представника заінтересованої особи Ремешивської К.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці скаргу ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Ремешивської К.Р. на бездіяльність державного виконавця,-
ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Ремешивської К.Р. звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.
Свої вимоги мотивувала тим, що на виконанні у державного виконавця Ремешивської К.Р. відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження №2/127/2558/24 від 04.06.2024 року щодо стягнення аліментів на утримання дитини.
З моменту відкриття виконавчого провадження державним виконавцем було допущено наступні порушення:
Протягом трьох місяців з моменту відкриття провадження було вжито лише арешт та блокування карток, щодо примусового виконання рішення суду.
Надано недостовірну інформацію про відсутність офіційних доходів боржника, на момент звернення до виконавчої служби інформація надана до суду зазнала змін та застаріла, про бездіяльність державного виконавця Ремешивської К.Р. відділу державної виконавчої служби стало відомо лише 13.11.2024 року.
Після надання інформації про місце роботи боржника було здійснено лише дві виплати 25.11.2024 року та 10.02.2025 року, з яких немає інформації за який період вони надходять.
З 10.02.2025 року по 31.03.2025 року виконавчі дії не проводились, навіть по скарзі до начальника служби. А до цього, з жовтня 2024 року були здійснені не всі необхідні дії, щодо вирішення цього питання.
Виконавчого листа щодо стягнення аліментів від виконавчої служби не було надано на робоче місце боржника. Дану інформацію було отримано з місця роботи боржника 27.03.2025 року.
Державний виконавець перекладає свої обов`язки на стягувача та боржника, вимагаючи самостійного вирішення питання стягнення, що суперечить законодавству.
Просила суд, визнати бездіяльність державного виконавця Ремешивської К.Р. протиправною. Зобов`язати державного виконавця:
Негайно вжити всіх передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення суду.
Направити запити до військової частини довідки про розмір отриманої заробітної плати та розмір здійснення відрахувань аліментів за період служби ОСОБА_2 .
Негайно надіслати виконавчого листа щодо стягнення аліментів на робоче місце боржника.
Надіслати ОСОБА_1 копію постанови про відкриття виконавчого провадження.
Забезпечити регулярне стягнення аліментів згідно з рішенням суду.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.
Державний виконавець Ремешивська К.Р. в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, вказала що вчиняє виконавчі дії відповідно до вимог закону.
Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду скарги повідомлявся своєчасно та належним чином судовими повістками, однак його неявка не перешкоджає розгляду даної скарги.
Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають до задоволення.
Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2024 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу) боржника (а.с.8-9).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено що, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 81 СК України).
За загальним правилом, передбаченим статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).
Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (згідно із частиною першою статті 192 СК України).
Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (частина перша статті 195 СК України).
Відповідно до частини другої статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.
Законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру на рівні 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Тобто, мова йде про мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а не про порядок розрахунку аліментів у період, коли боржник не працював. Вказаний порядок розрахунку аліментів встановлено спеціальною статтею 195 СК України.
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 133/203/20 (провадження № 61-8232св20).
Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.
За змістом ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Також ч. 3 ст. 56 вказаного вище Закону визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем Ремешивською К.Р. постанову про відкриття виконавчого провадження було направлено сторонам ( ВП а.с. 7), постановою від 30.10.2024 року накладено арешт на кошти боржника ( ВП а.с. 14).
Постановою від 18.11.2024 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника (ВП а.с. 21), вище вказану постанову направлено до військової частини НОМЕР_1 де боржник ОСОБА_2 отримує заробітну плату (ВП а.с.23).
Запитом від 14.04.2025 року державний виконавець Ремешивська К.Р. звернулась до Військової частини НОМЕР_1 та генерального штабу ЗСУ щодо термінового надання вичерпної інформації про отримання розміру виплачених доходів боржника за весь час проходження військової служби. Одночасно роз`яснено, що за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог закону винні особи несуть відповідальність відповідно до закону (ВП а.с. 30-31).
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 76299737 заборгованість ОСОБА_2 складає 0,54 грн. (ВП а.с. 34).
Згідно до відповіді на звернення ОСОБА_1 , Військова частина НОМЕР_1 вказала, що відрахування аліментів в/ч здійснюється відповідно до вимог закону. Станом на дату звернення до в/ч НОМЕР_1 відповідного документу не надходило, тому підстав для утримання вказаного виду стягнень у військової частини НОМЕР_1 з військовослужбовця ОСОБА_2 не було (а.с.26-27).
В матеріалах ВП № 76299737 наявні дві постанови від 18.11.2024 року та від 08.04.2025 року про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_2 , які адресовані військовій частині НОМЕР_1 (ВП а.с.21-26).
Сама по собі незгода скаржника (стягувача) із розміром заборгованості зі сплати аліментів, не свідчить про неправильність визначення її розміру державним виконавцем.
Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про недотримання державним виконавцем норм матеріального права при нарахуванні аліментів, скаржником не надано і судом унаслідок наданих стороною таких доказів не здобуто, адже відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, суд дійшов висновку, що головним державним виконавцем Ремешивською К.Р. при вчиненні виконавчих дій, не було порушено вимог чинного законодавства.
Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
На підставі зазначеного та керуючись ст. ст. 447-449 ЦПК України, суд, -
Скаргу ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Ремешивської К.Р. на бездіяльність державного виконавця залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Повний текст ухвали виготовлено 23.04.2025 року.
Скаржник ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ),
Заінтересовані особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Ремешивська К.Р.
Суддя: