КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року місто Київ

Справа № 755/27099/14-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7303/2025

Київський апеляційний суд в складі суддів Желепи О.В., Соколової В. В., Поліщук Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 подану в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 січня 2025 року (постановлену у складі судді Савлук Т.В., дата повного судового рішення 06 січня 2025 року) про направлення справи за підсудністю

за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню та зупинення виконавчого документа, -

ВСТАНОВИВ

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва згідно ухвали від 20 жовтня 2014 року на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26 червня 2014 року про стягнення боргу на користь ТОВ «Укрсоцбанк» за договором невідновлювальної кредитної лінії в сумі 1 094 400, 02 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 січня 2025 року заяву передано на розгляд до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області для подальшого розгляду.

Не погодившись з такою ухвалою, заявник, через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати, а заяву передати на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва.

Апеляційну скаргу обґрунтовував, порушенням судом ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої, заява про визнання виконавчого документу, таким, що не підлягає виконанню має розглядатись судом, який видав виконавчий документ, тобто Дніпровським районним судом м. Києва . Також скарга містить доводи, що ухвалу постановлено суддею, якій заява була розподілена з порушенням порядку, під час перебування судді у відпустці, коли вона мала бути виключена з розподілу справ.

Згідно ч. 9 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справа на розгляд надійшла до суду 13 березня 2025 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково, або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково, у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником, чи іншою особою, або з інших причин. (ч.2 ст. 432 ЦПК України)

Відповідно до норми статті 446 Цивільного процесуального кодексу України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Виходячи зі змісту поданої до суду заяви та долучених до неї доказів вбачається, що 26 червня 2014 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за Договором невідновлюваної кредитної лінії №770/11/379 від 29 лютого 2008 року в сумі 1 094 400,02 грн.

20 жовтня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, який пред`явлено стягувачем для примусового виконання до Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (виконавче провадження № 50043584).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п.17.2 перехідних положень до ЦПК України оформлення та видача судових рішень, якими вносяться зміни до виконавчих документів в тому числі про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню здійснюється судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

З огляду на положення ст. 446 ЦПК України, відповідно до якої питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів, вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення, а також враховуючи, що судом, який вирішував спір є третейський суд, а не Дніпровський районний суд м. Києва, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо передачі заяви на розгляд Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Доводи апеляційної скарги, щодо порушення судом ч.1 ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої питання про визнання виконавчого документу, таким, що не підлягає виконанню, вирішує, суд, що видав виконавчий документ, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що суд вірно визначив підсудність вирішення заяви, тому, суду на території якого проводиться виконання, з огляду на зміст ст. 446 ЦПК України, та з врахуванням того, що виконавчий документ видавався на підставі рішення третейського суду.

Апеляційний суд також враховує, що на час вирішення питання, про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист перебуває на виконанні в Головного державного виконавця ВПВ УЗПВР в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного МРУ МЮ, так як відповідно до постанови від 01.11 2024 року звернуто стягнення на частку у статутному капіталі ПП «Цілковита Безпека», яке знаходиться в м. Тернопіль. Також 09.10.2024 року постановлено провести опис та арешт приміщення офісу по АДРЕСА_1, приміщення 13 в м. Тернопіль. Вказане підтверджується інформацією з виконавчого провадження, долученої до заяви.

За таких обставин, суд, керуючись ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» вірно визначився з місцем виконання виконавчого документу, який заявник просив визнати таким, що не підлягає виконанню, та необхідністю розгляду поданої заяви, саме за місцем виконання.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що суддя Савлук Т.В., визначена з порушенням порядку розподілу справ є недоведеним припущенням.

Та обставина, що розглядаючи відвід, суд не розглянув такі доводи заяви про відвід не є підставою для висновку, про те, що ухвала про передачу справи до іншого суду, була постановлена не уповноваженим складом суду, визначеним з порушенням вимог Закону.

З протоколу розподілу заяви, видно, що заява була передана раніше визначеному судді, а відповідно перебування судді у відпустці за таких обставин, не має жодного правового значення.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, що ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367-368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 подану в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 січня 2025 року про передачу справи до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України

Суддя-доповідач О. В. Желепа

Судді В. В. Соколова

Н. В. Поліщук