Справа № 203/85/22
Провадження № 2/0203/36/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Кринюк М.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, про визнання права власності на гараж,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що у 1997 році начальником РЕУ-3 КВЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська було дозволено ОСОБА_3 , яке мешкала в квартирі АДРЕСА_1 (на теперішній час м.Дніпро), переобладнання старої будівлі громадського призначення туалету, під гараж, за умови, що вона побудує у дворі будинку новий туалет. На підставі отриманого дозволу ОСОБА_3 сумісно із її чоловіком ОСОБА_4 , позивачем та його батьком ОСОБА_5 було побудовано гаражі під літерами «Ж», «Д», «Г» та новий туалет у дворі будинку АДРЕСА_2 . Також останні домовились, що побудовані ними гаражі з належних їм будівельних матеріалів, розподіляються наступним чином гараж під літерою «Д» буде належати ОСОБА_2 , а гаражі під літерами «Ж» та «Г» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а кожен самостійно здійснює введення свого гаража в експлуатацію та отримує правовстановлюючі документи. Керуючись ст.1 Закону України «Про звернення громадян» він звернувся до виконавчого комітету Кіровської районної ради м.Дніпропетровська з заявою про прийняття в експлуатацію та оформлення права власності на гараж під літерою «Д» у дворі будинку АДРЕСА_2 . Гараж був оглянутий державною технічною комісією, призначеною виконавчим комітетом Кіровської районної ради м.Дніпропетровська та за результатами огляду встановлено, що гараж має площу 18,4 кв.м і побудований ним згідно з державними будівельними нормами, про що складено акт. За результатами розгляду його звернення та акту державної технічної комісії виконавчим комітетом Кіровської районної ради м.Дніпропетровська було прийнято рішення №293 від 28.04.2000 року, яким було прийнято в експлуатацію та оформлено його право власності на капітальний гараж, загальною площею 18,4 кв.м, розташований по АДРЕСА_2 . На підставі вказаного рішення КП «ДМБТІ» та виконавчим комітетом Кіровської районної ради м.Дніпропетровська йому було видано свідоцтво про право власності на гараж та здійснено державну реєстрацію права власності, про що внесено запис в реєстрову книгу №Г-42 за реєстровим №1486-46 від 29.06.2000 року.

Рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради м.Дніпропетровська №627 від 15.11.2002 року на підставі протесту прокурора Кіровського району м.Дніпропетровська від 29.10.2002 року №15231-02 було скасовано рішення виконкому №293 від 28.04.2000 року, з підстав того, що його заява в порушення п.2 «Інструкції з діловодства за зверненням громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форм власності, в засобах масової інформації» не була зареєстрована виконавчим комітетом Кіровської районної ради м.Дніпропетровська.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.02.2020 року залишено без змін заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.04.2013 року по справі №2-184/11, яким визнано незаконним з дня видачі та скасовано видане на його ім`я 29.06.2000 року свідоцтво про право власності на гараж літ.Д, площею 18,4 кв.м, по АДРЕСА_2 , а також скасовано державну реєстрацію права власності за ним на гараж, яке зареєстроване КП «ДМБТІ» в реєстрову книгу №Г-42 за реєстровим №1468-46 від 29.06.2000 року. Заочне рішення суду від 05.04.2013 року було обгрунтовано наявністю рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради м.Дніпропетровська №627 від 15.11.2002 року.

Таким чином, починаючи з 12.02.2020 року (дати набуття заочним рішенням від 05.04.2013 року законної сили) він позбавлений права власності на гараж внаслідок протиправних дій виконавчого комітету Кіровської районної ради м.Дніпропетровська, а саме: порушення вимог п.2 Інструкції з діловодства у вигляді не реєстрації його заяви про прийняття до експлуатації та оформлення права власності на гараж, що стало підставою для прийняття виконкомом рішення №627 від 15.11.2002 року.

Посилаючись на вказані обставини, положення ст.ст.15,16,392 ЦК України, позивач просив визнати за ним право власності на гараж під літерою «Д», розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

У наданому відзиві представник Центральної адміністрації Дніпровської міської ради проти позову заперечував, посилаючись на те, що дійсно виконавчим комітетом Кіровської районної ради м.Дніпропетровська було прийнято рішення №293 від 28.04.2000 року «Про прийняття в експлуатацію та оформлення права власності на капітальний гараж гр. ОСОБА_2 ». В результаті перевірки прокурором Кіровського району м.Дніпропетровська до виконкому було внесено протест на рішення №293 від 28.04.2000 року з вимогою його скасувати. Крім того, перевіркою встановлено, що ні ОСОБА_2 , ні його родичі ніколи не проживали в будинку АДРЕСА_2 і даний гараж не будували. 15.11.2002 року виконкомом Кіровської районної ради м.Дніпропетровська було прийнято рішення №627, яким скасовано рішення виконкому №293 від 28.04.2000 року. Також представник відповідача зазначив, що заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.04.2013 року у справі №2-184/11, яке набрало законної сили, було визнано незаконним з дня видачі та скасовано свідоцтво про право власності на гараж, видане на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому №293 від 28.04.2000 року. З огляду на це, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, він отримав дозвіл, будував спірний гараж та набув право власності на нього.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.01.2022 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суду від 17.01.2024 року, за клопотанням представника позивача, в якості співвідповідача по справі 23.10.2024 року було залучено Дніпровську міську раду.

Протокольною ухвалою від 16.04.2024 року закрито підготовче провадження по справі та останню призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній.

Відповідачі явку своїх представників не забезпечили, про причини неявки не повідомили.

За вказаних вище обставин, а також враховуючи надання представником Центральної адміністрації Дніпровської міської ради відзиву на позов, а представником Дніпровської міської ради письмових пояснень, в яких останніми висловлену позицію щодо пред`явленого позову, суд у відповідності до ч.3 ст.223 ЦПК України визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності представників відповідачів, за наявними матеріалами справи.

Перевіривши доводи, викладені в позовні заяві, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1812.2019 року по справі №522/1029/18 (провадження №14-270цс19) вказано, що відповідно до ст.392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

За змістом ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого, зокрема, майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зокрема, згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що у 1997 році начальником РЕУ-3 КВЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська було дозволено ОСОБА_3 , яке мешкала в квартирі АДРЕСА_1 (на теперішній час м.Дніпро), переобладнання старої будівлі громадського призначення туалету, під гараж, за умови, що вона побудує у дворі будинку новий туалет.

На підставі отриманого дозволу ОСОБА_3 сумісно із її чоловіком ОСОБА_4 , позивачем та його батьком ОСОБА_5 було побудовано гаражі під літерами «Ж», «Д», «Г» та новий туалет у дворі будинку АДРЕСА_2 . Також останні домовились, що побудовані ними гаражі з належних їм будівельних матеріалів, розподіляються наступним чином гараж під літерою «Д» буде належати ОСОБА_2 , а гаражі під літерами «Ж» та «Г» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а кожен самостійно здійснює введення свого гаража в експлуатацію та отримує правовстановлюючі документи.

В подальшому позивач звернувся до виконавчого комітету Кіровської районної ради м.Дніпропетровська з заявою про прийняття в експлуатацію та оформлення права власності на гараж під літерою «Д» у дворі будинку АДРЕСА_2 .

За результатами розгляду його звернення та акту державної технічної комісії виконавчим комітетом Кіровської районної ради м.Дніпропетровська було прийнято рішення №293 від 28.04.2000 року, яким було прийнято в експлуатацію та оформлено його право власності на капітальний гараж, загальною площею 18,4 кв.м, розташований по АДРЕСА_2 .

На підставі вказаного рішення КП «ДМБТІ» 29.06.2000 року Міщенку було видано свідоцтво про право власності на гараж та здійснено державну реєстрацію права власності, про що внесено запис в реєстрову книгу №Г-42 за реєстровим №1486-46 від 29.06.2000 року.

З досліджених за клопотанням представника позивача матеріалів цивільної справи №2-184/11 також встановлено, що заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.04.2013 року у даній справі, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.02.2020 року, було задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради, треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , визнано незаконним з дня видачі та скасовано свідоцтво про право власності на гараж літ.Д, площею 18,4 кв.м, по АДРЕСА_2 , видане на ім`я ОСОБА_2 29.06.2000 року на підставі рішення виконкому Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради №293 від 28.04.2000 року, а також скасовано право власності за ОСОБА_2 на гараж, яке зареєстроване КП «ДМБТІ» в реєстрову книгу №Г-42 за реєстровим №1486-46 від 29.06.2000 року.

Також з матеріалів справи №2-184/11 вбачається, що рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради м.Дніпропетровська №627 від 15.11.2002 року на підставі протесту прокурора Кіровського району м.Дніпропетровська від 29.10.2002 року №15231-02 було скасовано рішення виконкому №293 від 28.04.2000 року.

З листа прокурора Кіровського району м.Дніпропетровська від 29.10.2002 року вбачається, що за результатами розгляду прокуратурою колективного звернення мешканців будинку АДРЕСА_2 було встановлено, що у виконкомі Кіровської районної ради не зареєстровано письмової заяви та доданих до неї документів від ОСОБА_2 про прийняття в експлуатацію та оформлення права власності на гараж. В серпні 1997 року начальником РЕУ-3 було дозволено переобладнання старої будівлі громадського призначення по АДРЕСА_2 , під гараж ОСОБА_9 , яка проживає в даному будинку. Крім того, ні ОСОБА_2 , ні його родичі ніколи не проживали в будинку АДРЕСА_2 і даний гараж не будували.

Згідно ухвали Дніпропетровського апеляційного суду від 16.06.2009 року у справі №2а-399/08 було скасовано постанову Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 про скасування рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради м.Дніпропетровська №627 від 15.11.2002 року та провадження по справі закрито.

Судовими рішеннями у справі №2-184/11 встановлено, що у 1986 році позивач ОСОБА_6 заселився в квартиру АДРЕСА_4 . Житло було надано виконкомом Кіровської районної ради разом з допоміжними господарськими спорудами, розташованими на прибудинковій території. Ця територія огороджена забором, має в`їздні ворота, на ній знаходилися сараї та вуличний туалет, які жителі будинку використовували для особистих потреб. Ці будівлі стали руйнуватись. Позивачу начальник ЖЕУ №3 дозволив побудувати на місці зруйнованого туалету нежитлове приміщення, про що йому було видано відповідний документ.

На підставі цього дозволу, позивач збудував капітальне нежитлове приміщення площею 55,2 кв.м. за свої кошти і своєю особистою працею. Позивач відкрито володіє цим приміщенням і використовує для своїх особистих потреб.

Але рішенням виконкому Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради №293 від 28.04.2000 року «Про прийняття в експлуатацію та оформлення права власності на капітальний гараж гр. ОСОБА_2 » капітальний гараж площею 18,2 кв.м,. був прийнятий в експлуатацію. ОСОБА_2 було надано право на оформлення права власності на гараж. Виконкомом йому було видано свідоцтво про право власності на гараж літ.Д від 29.06.2000 року, яке було зареєстровано в КП «ДМБТІ».

Гараж літ.Д пл.18,4 кв.м. розташований всередині нежитлового приміщення, є невід`ємною його часткою, має спільні внутрішні і вхідні двері з іншими частками приміщення, яке побудоване позивачем в 1997 році. В технічному паспорті нежитлове приміщення визначено літерами Ж, Д, Г.

На підставі протесту прокурора Кіровського району, рішенням виконкому Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради №627 від 15.11.2002 року було скасовано рішення цього ж виконкому №293 від 28.04.2000 року, але цим рішенням не було скасовано свідоцтво про право власності на гараж, виданого на ім`я ОСОБА_2 .

Отже, позивач будував спірне нежитлове приміщення, про це свідчать документи перевірки звернення жителів будинку прокуратурою Кіровського району м.Дніпропетровська у 2002 році, про що свідчить лист прокурора за №265ск-02 від 29.10.2002 року.

В постанові Дніпровського апеляційного суду від 12.02.2020 року у справі №2-184/11 також зазначено, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що свідоцтво про право власності від 29.06.2000 року на гараж літ.Д, площею 18,4 кв.м. видане на ім`я ОСОБА_2 є незаконним, так як на теперішній час рішення Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради №293 від 28.04.2000 року «Про прийняття в експлуатацію та оформлення права власності на капітальний гараж гр. ОСОБА_2 » є скасованим, а іншого рішення місцевою радою не приймалось.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, що ОСОБА_6 ніколи не отримував у ЖЕУ №3 або будь-якого іншого органу дозвіл на побудову будь-яких приміщень на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам.

Доводи апелянта, що ОСОБА_6 не будував гараж у дворі будинку АДРЕСА_2 , так як відсутні будь-які докази здійснення позивачем будівельних робіт, придбання будівельних матеріалів, використання будівельної техніки або понесення будь-яких інших витрат при будівництві спірного гаражу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зведення гаража підтверджується документами на будівельні матеріали (накладна №364, 168) та свідченнями усіх мешканців будинку АДРЕСА_2 .

Твердження апелянта про те, що він в силу ст.ст.328,331 ЦК України набув право власності на гараж літера «Д», площею 18,4 кв.м, розташованого за адресою по АДРЕСА_2 , колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 набув право власності на гараж по АДРЕСА_2 , відповідачем не надано.

Таким чином, судами у справі №2-1845/11 встановлено та вбачається з матеріалів справи, що дозвіл на будівництво гаражу за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 не надавався та, як зазначено самим позивачем в позові, такий дозвіл в 1997 році начальником РЕУ-3 КВЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська було надано іншій особі - ОСОБА_3 , яке мешкала в квартирі АДРЕСА_1 .

Крім того, буд-яких доказів будівництва гаражу (проведення будівельних робіт, придбання будівельних матеріалів) останнім суду не представлено.

При цьому, судами у справі №2-184/11 встановлено, що гараж літ.«Д», право власності на який просить визнати позивач, розташований всередині нежитлового приміщення, є невід`ємною його часткою, має спільні внутрішні і вхідні двері з іншими частками приміщення, яке побудоване ОСОБА_6 в 1997 році.

Тому спір у даній справі стосується безпосередньо прав ОСОБА_6 , клопотань про залученого якого в якості співвідповідача позивачем та його представником в порядку ст.51 ЦПК України не заявлялось.

Також суд враховує, що рішенням виконкому Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради №627 від 15.11.2002 року, яке є чинним, було скасовано рішення цього виконкому №293 від 28.04.2000 року, а заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.04.2013 року у справі №2-184/11 скасоване видане на підставі рішення №293 від 28.04.2000 року свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на спірний гараж та державну реєстрацію права власності на нього.

За вказаних обставин, оскільки позивачем не доведено факт отримання ним дозволу на будівництва гаражу та будівництва останнього у встановленому законодавством порядку, пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, в задоволенні позову слід відмовити.

В зв`язку із відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем по справі судові витрати покласти на останнього.

Керуючись ст.ст.15,16,316,328,392 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, про визнання права власності на гараж відмовити.

Понесені позивачем по справі судові витрати покласти на останнього.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24 квітня 2025 року.

Суддя С.Ю. Казак