Провадження № 2/752/636/25
У Х В А Л А

28.04.2025 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Овдій-Барандич В.В., в судовому засіданні у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, -

присутні:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: Влащенко О.А. - адвокат (ордер серії ВА №1040909 від 20.10.2022р.)

відповідач: не з`явився

третя особа: не з`явилась

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Голосіївського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

Відповідачем заявлено про непідсудність даної справи Голосіївському суду міста Києва. Відповідач вважає, що справа за позовом ОСОБА_1 згідно ч. 3 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підлягає залишенню без розгляду, оскільки 09.11.2023р. до суду міста Фрайбурга Федеративної республіки Німеччина було подано заяву до ОСОБА_1 відносно батьківських прав малолітньої ОСОБА_3 , в тому числі про місце її проживання. Наразі, як зазначає відповідач, вказана заява знаходиться на розгляді суду м. Фрайбург та з перекладом буде надіслана ОСОБА_1 .

У підготовчому засіданні з`ясовано думку сторони позивача щодо підсудності справи Голосіївському районному суду міста Києва, яка вважає, що справа про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 та стягнення аліментів має розглядатись саме цим судом.

Суд, з`ясувавши думку учасників справи, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які

регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відтак юрисдикція цього спору має визначатися в першу чергу не правилами національного цивільного процесу, а правилами відповідних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Відповідно до положень статті 75 цього Закону підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні (пункт 2 частина перша статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Аналогічні положення містить Конвенція про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, вчинену 19.10.1996 у м. Гаага, ратифіковану Верховною Радою України 14.09.2006, яка набула чинності 01.02.2008 і яка охоплює питання захисту дітей, батьківської відповідальності, опіки, у тому числі, й право визначати місце проживання дитини (далі - Гаазька конвенція 1996 року).

Згідно зі статтею 5 Гаазької конвенції 1996 року судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини.

Тобто стаття 5 цієї Конвенції містить загальне правило стосовно юрисдикції, яке полягає в тому, що заходи захисту дітей мають бути вжиті судовими або адміністративними органами держави місця постійного проживання дитини.

Водночас, частиною першою статті 6 Гаазької конвенції 1996 року визначено, що для дітей-біженців та дітей, які внаслідок суспільних негараздів в їхній країні переміщені до інших держав, органи Договірної Держави, на території якої ці діти перебувають у результаті їхнього переміщення, мають юрисдикцію, передбачену в пункті 1 статті 5.

Отже, за змістом наведених положень Гаазької конвенції 1996 року в даній категорії справ юрисдикція спору слідує за місцем проживання дитини, а тому якщо місце проживання дитини переноситься до іншої договірної держави, органи влади держави нового місця проживання набувають юрисдикції щодо суті спору.

Виходячи з того, що юрисдикція держави у вирішенні даної категорії спорів пов`язується саме з поняттям звичайного місця проживання дитини, суд повинен визначити, чи має право на розгляд справи, виходячи з доведеності факту саме такого місяця проживання дитини.

У залежності від встановлення обставин того, чи підлягає спір вирішенню судам України, судам належить або вирішити спір по суті, або закрити провадження у справі, оскільки спір не підлягає розгляду судами України в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що до відкриття провадження у справі (відкрито 03.11.2023), предметом якої є стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, дитина разом з матір`ю - відповідачем у справі, внаслідок військової агресії російської федерації проти України, виїхали за межі України та проживають по теперішній час на території Федеративної Республіки Німеччина, що не заперечується сторонами.

Таким чином, у зв`язку із зміною місця проживання дитини з України на Федеративну Республіку Німеччини до звернення позивача до Голосіївського районного суду міста Києва та відкриття провадження у справі, відповідно до статей 5 та 6 Гаазької конвенції 1996 року юрисдикція суду України не поширюється на вирішення даного спору.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно частини другої статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 260, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

2. Роз`яснити позивачу право на звернення за захистом порушеного права до відповідного іноземного суду за місцем проживання дитини.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

4. Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення відповідно до вимог, встановлених ст.ст. 353-356 ЦПК України.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його

проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 28.04.2025р.

Суддя Ірина ОЛЬШЕВСЬКА