Справа № 304/2184/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 квітня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Луцак В`ячеслав Ярославович, на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2025 року, ухвалене суддею Гевці В.М., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У серпні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 07.06.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 3874736, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у сумі 10 000 грн зі сплатою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

16.12.2021 було укладено договір № 16/12-2021-43, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3874736.

10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3874736. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідачки за вказаним вище договором.

Загальний розмір заборгованості за Договором №3874736 від 07.06.2021, що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 72 720,75 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 8 730 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 62 090,75 грн; заборгованість за комісіями 1 900 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 53 115 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 8 730 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 42 485 грн; заборгованість за комісіями 1 900 грн, а також стягнути судовий збір у розмірі 3 028 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн.

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2024 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №3874736від 07.06.2021 у розмірі 53 115 грн, судовий збір у розмірі 3 028 грн та 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Луцак В.Я., подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та просить скасувати таке і постановити нове про часткове задоволення позовних вимог.

В своїх доводах відповідачка не оспорює наявність між сторонами кредитних правовідносин та отримання кредитних коштів, однак вважає, що заявлена сума є явно завищеною.

Зазначає, що термін користування кредитними коштами розпочався 07.06.2021 та закінчився, згідно умов договору, 08.09.2021, у зв`язку з чим вважає, що за цей період підлягає стягненню сума 31 535,75 грн., які визнає.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то вважає, що такі підлягають зменшенню з 7 000 грн до 3 000 грн, оскільки справа незначної складності та не потребує значних зусиль зі сторони позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» вказує, що вважає доводи апеляційної скарги такими, що не відповідають дійсності, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позичальниця підписала договір своїм одноразовим ідентифікатором та засвідчила, що перед укладенням договору уважно ознайомилася з текстом кредитного договору та правилами, а також отримала від кредитора інформацію, передбачену чинним законодавством України.

Вважає, що позивачем правомірно нараховано заборгованість, такі нарахування ґрунтуються на умовах договору, який укладено між сторонами. Пеню та штрафи позивач не нараховував та не заявляв стягнення таких.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то такі визначені судом правильно та задоволені відповідно до характеру виконаних адвокатом робіт.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Апеляційним судом встановлено, що 07.06.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 3874736, відповідно до умов якого відповідачу були надані кошти у сумі 10 000 грн, строком на 15 днів з 07.06.2021, дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 22.06.2021; тип процентної ставки фіксована.

Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 15 650 грн; комісія за надання кредиту: 1 900 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 3 750 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом(а.с.6-10).

Договір про споживчий кредит № 3874736 від 07.06.2021, Додаток №1 до договору графік платежів, паспорт споживчого кредиту, підписані ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором S56394, який було надіслано їй на вказаний номер телефону. Даний факт ідентифікації позичальниці підтверджується довідкою про ідентифікацію(а.с.12 на звороті).

Згідно платіжного доручення №48184099 від 07.06.2021 ТОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 10 000 грн. згідно Договору про споживчий кредит № 3874736 від 07.06.2021(а.с.13).

16.12.2021 ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу №16/12-2021-43, за яким право вимоги у тому числі, до відповідачки, перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за договором про споживчий кредит № 3874736 від 07.06.2021, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вказаного Договору факторингу, копією Реєстру боржників до Договору факторингу № 16/12-2021-43 від 16.12.2021(а.с.17-19).

За витягом з Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу, загальний розмір заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №3874736 від 07.06.2021, на момент відступлення права вимоги становило 41 165, 75 грн, з яких: 8 730 грн заборгованість за тілом кредиту; 31 535, 75 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги; 1 900 грн заборгованість з комісії(а.с.23).

10.01.2023між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до якого позивач набув право вимоги, зокрема, за договором про споживчий кредит №3874736 від 07.06.2021, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вказаного Договору факторингу, копією Реєстру боржників до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року(а.с.24-26).

28.02.2023 між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено акт зарахування застрічних однорідних вимог, зокрема щодо непогашених грошових зобов`язань(а.с.27)

За витягом з Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу, загальний розмір заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 3874736 від 07.06.2021, на момент відступлення права вимоги становить 72 720, 75 грн, з яких: 8 730 грн заборгованість за тілом кредиту; 62 090, 75 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги; 1 900 грн заборгованість з комісії(а.с.30).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи слідує та сторонами не оспорюється, що 07.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредитування в сумі 10 000 грн. Відповідачка не оспорює отримання кредитних коштів та не заперечує укладення кредитного договору, однак оспорює саме відсотки за користування кредитом, а тому в силу в силу приписів ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині правомірності нарахування та стягнення кредитної заборгованості, в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення надані ТОВ «Мілоан» з 07.06.2021 по 22.06.2021 нарахування процентів здійснювалося згідно п.1.5.2. Договору, тобто за процентною ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

22.06.2021 ОСОБА_1 сплатила проценти за користування кредитом у сумі 565 грн та комісію за пролонгацію 300 грн. З 23.06.2021 по 25.06.2021 у зв`язку з пролонгацією договору нарахування процентів здійснювалося згідно п. 2.3.1.1., тобто пролонгація на пільгових умовах за ставкою визначеною п.1.5.2. Договору, тобто 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

26.06.2021 ОСОБА_1 сплатила 1 889 грн процентів про кредиту, 970 грн тіла кредиту та 970 грн комісію за пролонгацію.

З 27.06.2021 по 11.07.2021 нарахування процентів здійснювалося згідно п.2.3.1.1., тобто пролонгація на пільгових умовах за ставкою визначеною п.1.5.2. Договору, тобто 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Подальші нарахування з 12.07.2021 по 08.09.2021 здійснювалося згідно п.1.6 та 2.3.1.2., тобто на умовах пролонгації за стандартною ставкою 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Тобто станом на 16.12.2021, тобто на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №3874736 від 07.06.2021 становила 41 165, 75 грн, з яких: 8 730 грн заборгованість за тілом кредиту; 31 535, 75 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги; 1 900 грн заборгованість з комісії.

З вищевказаним розрахунком відповідачка погоджується та визнає такий.

Щодо подальшого нарахування, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Пунктом 2.2. Договору факторингу №16/12-2021-43 від 16.12.2021 передбачено, що відповідно до умов цього договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

За цим Договором клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрах боржників(п. 2.3. Договору).

В пункті 3.1. Договору зазначено, що укладанням цього договору клієнт гарантує, що йому належить право вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, а також гарантує, що строк платежу за рахунками за договорами про надання фінансових послуг настав.

З моменту переходу прав вимоги до фактора, відповідно до умов 6.1. цього Договору клієнт не має права проводити будь-які операції відносно заборгованості боржників, окрім уточнень сум боргу(п. 6.5. Договору).

З вищенаведеного слідує, що ТОВ «Вердикт Капітал» не був наділений правом подальшого нарахування кредитної заборгованості за договором №3874736 від 07.06.2021, а тому такі нарахування не беруться до уваги.

Крім цього, щодо сплати комісії за оформлення кредиту в сумі 1 900 грн, то нарахування комісії передбачено пунктом 2.2.1. Договору, однак окремого пункту, який стосується переліку послуг щодо яких сплачується дана комісія в підписаному між сторонами Договорі немає.

Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, слід вважати доведеною неправомірність нарахування такої комісії та зарахування сплаченої суми комісії в силу статті 534 ЦК України до сплати процентів за користування кредитними коштами.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суд увід 11.12.2024 у справі №753/25744/21 касаційний суд виснував, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Отже, стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає заборгованість за кредитним договором №3874736 від 07.06.2021 у сумі 40 265,75 грн., яка складається з: 8 730 грн тіло кредиту, 31 535,75 відсотки за користування кредитом.

Щодо неповідомлення відповідачки про відступлення прав вимоги, то апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що таке неповідомлення не позбавляє боржницю від обов`язку погашення заборгованості(аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 23.09.2015 у справі №6-979цс15).

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно укладеного договору №01-07/2024 між АО «ЛігалАссістанс» та ТОВ «Коллект Центр» від 01.07.2024 клієнт доручає, а адвокатське об`єдання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах передбачених цим договором(п. 1.1. Договору).

Актом №1 про надання юридичної допомоги від 06.08.2024 ТОВ «Коллект Центр» сплатило 13 000 грн за наступні послуги: надання усної консультації 4 000 грн. за 2 години(1 година становить 2 000 грн) та складання позовної заяви 9 000 грн за 3 години(1 година становить 3 000 грн).

Суд першої інстанції задовольнив суму 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, однак апеляційний суд погоджується з доводами відповідачки, що такі витрати не відповідають обсягу проробленої адвокатом роботи та підлягають зменшенню з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі N 755/9215/15 (провадження N 14-382цс19) зазначено, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року в справі №757/29103/20 (провадження №61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. Крім цього, слід зазначити, що представник ТОВ «Коллект Центр» не брав участі в жодному судовому засіданні в суді першої інстанції та просив розглянути справу у його відсутності, а складання позовної заяви, враховуючи типовість даної категорії справ не може займати значного часу.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, щодо повного задоволення позовних вимог, зокрема, судом не враховано, що нарахування, яке здійснювалося ТОВ «Вердикт Капітал» не обґрунтоване, не стосується умов кредитного договору укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» та суперечить вимогам законодавства.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 141, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Луцак В`ячеслав Ярославович, задовольнити частково.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2025 року, скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», , адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306 заборгованість за кредитним договором №3874736 від 07.06.2021 у розмірі 40 265,75 грн., яка складається з: 8 730 грн тіло кредиту, 31 535,75 відсотки за користування кредитом.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», , адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306 судовий збір у розмірі 3 028 гривеньта 4 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: