Справа № 740/7715/23
Провадження № 2/740/33/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» (далі АТ «Універсал банк», банк) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

установив:

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів 3 % річних за період з 20.11.2021 по 23.02.2022 у розмірі 2112,35 грн, інфляційні втрати за період з листопада 2021 року по лютий 2022 року в розмірі 8919,84 грн, а всього - 11 032,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.08.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (нині АТ «Універсал банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 35-1/243К-07, згідно з умовами якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 50 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування у розмірі 12,5 % річних строком до 02.04.2027. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 03.04.2007 між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 35-1/244П-07. У зв`язку з неналежним виконання зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом про стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14.04.2009 у справі № 2-667/09 позов банку задоволено, стягнуто солідарно з позичальника та поручителя 433 656,53 грн заборгованості за кредитним договором. На виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчі листи, які перебувають на виконанні у виконавця.

Ураховуючи, що рішення суду є обов`язковим для відповідачів та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання зі сплати суми заборгованості та не виконали рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, а саме стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно з рішенням суду борг стягнуто в солідарному порядку, відтак відповідальність за ст. 625 ЦК України настає в кожного з відповідачів у тій мірі, в якій це визначено рішенням суду про стягнення основної суми боргу. Станом на день подання вказаного позову до суду рішення суду від 14.04.2009 у повному обсязі не виконано.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання у справі призначено на 22 січня 2024 року 14-00 год., яке в подальшому відкладено на 11 квітня 2024 року 15-00 год

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 квітня 2024 року провадження у справі зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України.

У відповіді на запит суду щодо місця проходження військової служби відповідача від 17.01.2025 № 7/149 т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 повідомив, що ОСОБА_1 30.07.2024 звільнився з військової служби за п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", 15.10.2024 став на облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2025 року поновлено провадження у вказаній цивільній справі, судове засідання призначено на 06 березня 2025 року 09-00 год., яке відкладено на 04 квітня 2025 року 12-00 год.

У відзиві на позовну заяву відповідачі заперечили проти позовних вимог, посилаючись на те, що на підтвердження вказаних у позові обставин позивачем надано лише постанову апеляційного суду у справі про видачу дубліката виконавчого листа, предметом якої є оскарження ухвали суду першої інстанції від 27.08.2020, і з якої не можливо встановити саме предмет розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, надані позивачем витяги з інформації про виконавче провадження ніяким чином не підтверджують обставини, які зазначені в позовній заяві. До позовної заяви не додано жодного доказу, який би підтверджував обґрунтування вимог щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, а також не надано самого розрахунку інфляційних втрат. Оскільки за кредитним договором № 35-1/243К-07 від 03.04.2007 відповідачі отримали грошові кошти в розмірі 50 000,00 доларів США, тобто отримали кошти в іноземній валюті, при цьому індексації підлягає лише грошова одиниця України гривня, а тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 8919,84 задоволенню не підлягають.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що в розпорядженні АТ «Універсал банк» відсутня копія рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2009 року у справі № 2-667/09. При цьому до позовної заяви додані документи, зокрема, копія ухвали апеляційного суду щодо видачі дубліката виконавчого листа у вищевказаній цивільній справі, а також відомості про виконавчі провадження щодо відповідачів, які підтверджують обставину ухвалення судом рішення про стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості за кредитним договором. Щодо доводів відповідачів про відсутність розрахунку інфляційних втрат, то вони є безпідставними, оскільки позивачем до позовної заяви додано розрахунок, який містить період, за який позивач просить стягнути інфляційні втрати, а також зведений індекс інфляції за відповідний період. Представник позивача зауважив, що хоча боргові зобов`язання між банком та позичальником виникли в іноземній валюті, проте рішенням суду борг стягнуто в національній валюті України гривні та без визначення еквівалента в іноземній валюті. Тривале невиконання обов`язків зі сплати боргу в гривні призводить до знецінення національної валюти внаслідок девальвації і спричинення кредитору матеріальної втрат, тому таке знецінення має бути відновлено в спосіб відшкодування інфляційний втрат. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 520/16692/16-ц, представник позивача зазначив, що банк правомірно нарахував інфляційні втрати на суму боргу, що стягнута за рішенням суду у гривні за зобов`язаннями, які виникли в іноземній валюті.

У запереченнях на відповідь на відзив позивачка ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Глазун Т. О. просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що в доданому до позовної заяви розрахунку міститься лише формула, однак самого розрахунку немає. Також у розрахунку зазначено про існування заборгованості в сумі 55 749,01 грн, з чим сторона відповідача не погоджується, оскільки виконавче провадження № 710 28506, на яке посилається позивач, є завершеним.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Представник позивача у позові просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідачі подали до суду заяви, в яких підтримали доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, просили справу розглянути без їхньої участі.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків.

Суд установив, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 28.10.2020, зокрема, задоволено заяву АТ «Універсал банк» про видачу дубліката виконавчого листа, видано дублікат виконавчого листа № 2-667/09, виданого 03 червня 2009 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Універсал банк» у розмірі 435 386,53 грн (а. с. 7-9).

Виконавчі листи № 2-667/09 від 05.12.2014 та № 740/3498/20 від 30.10.2020, видані Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Універсал банк» (у подальшому відбулася зміна найменування на АТ «Універсал банк») у солідарному порядку 433 656,53 грн заборгованості за кредитним договором та 1730,00 грн судових витрат, перебувають на виконанні в приватного виконавця Чернігівської області Палігіна О. П. (номери виконавчого провадження: № 710285206, № 71028491), що підтверджується інформаційними довідками про виконавчі провадження (а. с. 10-14).

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 21.11.2023 сума трьох процентів річних становить 2112,35 грн, інфляційних втрат 8919,84 грн. Указаний розрахунок здійснено за період з 20.11.2020 по 23.02.2022 (кількість днів простроченої заборгованості 461, залишок заборгованості на початок періоду 55 749,01 грн, індекс інфляції на початок періоду 1,16) (а. с. 15).

До відзиву на позовну заяву додано інформацію з автоматизованої системи виконавчого провадження про те, що виконавче провадження № 71028506 стосовно боржника ОСОБА_1 завершено (а. с. 51).

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зміст положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц).

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з правовими позиціями, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц, від 27.11.2019 у справі № 340/385/17, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором не припиняє грошового зобов`язання боржника та не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, кредитор має право на нарахування 3 % річних за весь час прострочення зобов`язання до моменту його фактичного виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Однак Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю, тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Нормами чинного законодавства, хоч і визначено національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання, однак не заборонено встановлення грошового зобов`язання в договорі з вираженням його суми в іноземній валюті.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом

Отже, гривня як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики), тобто таку саму суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

За ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті гривні.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Таким чином, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Водночас в разі прострочення зобов`язання, визначеного в іноземній валюті, індексація не застосовується, а передбаченні ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати не нараховуються.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «Універсал банк» посилалося на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати заборгованості та не виконують рішення суду, яке є обов`язковим.

Отже, предметом позову у цій справі є стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням у повному обсязі судового рішення про стягнення грошових коштів.

Сторонами у справі не оспорюється, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2009 року у справі № 2-667/09 стягнуто з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 433 656,53 грн.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість.

Проте судове рішення про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного зобов`язання, оскільки характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, а додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання та безспірності боргу. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Як установлено рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2009 року у справі № 2-667/09, із позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 стягнуто суму боргу, яка за умовами кредитного договору надавалась у іноземній валюті, та визначений судом розмір стягнення встановлений у еквіваленті до валюти кредиту. Зазначеним рішенням суду не встановлено будь-яких змін щодо умов погодженого сторонами кредитного договору, а лише встановлювався обов`язок дострокового повернення кредиту, що свідчить про безспірність визначеної суми та можливість її примусового виконання.

Ураховуючи вищевикладене, а також те, що заявлені позивачем 3 % річних визначені у межах трирічного строку, що передував часу звернення із цими вимогами до суду, розмір яких не спростований відповідачами, то заявлені вимоги позивача про стягнення 3 % річних є обґрунтованими та доведеними.

Щодо стягнення з відповідачів інфляційних втрат слід зазначити таке.

Сторонами визнається та обставина, що на підставі договору № 35-1/243К-07 позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 50 000,00 доларів США. Тобто предметом укладеного між сторонами договору кредиту є іноземна валюта, яку боржники зобов`язувалися повернути банку.

Водночас заборгованість за кредитним договором на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2009 року у справі № 2-667/09 стягнуто з боржників у солідарному порядку в гривні, а саме 433 656,53 грн, без застосування валютної прив`язки чи еквіваленту суми боргу в іноземній валюті, що підтверджується наданими позивачем інформаційними довідками про стан виконавчого провадження. Указане рішення суду набрало законної сили і на його виконання видано виконавчі документи виконавчі листи.

Отже, кредитор, користуючись своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання, пред`явив позов про стягнення заборгованості за договором з боржників у гривнях, з урахуванням чого валютою такого зобов`язання з цієї дати стала національна валюта гривня.

Ураховуючи вищенаведене, кредитор, який, користуючись наданим йому процесуальним правом, визначив заборгованість за валютним кредитом у пред`явленому ним позові у національній валюті гривні, що була задоволена судом та стягнута з боржників у цій валюті, має право за ч. 2 ст. 625 ЦК України на нарахування інфляційних втрат на таку заборгованість боржників за весь час прострочення виконання ними грошового зобов`язання.

За таких обставин, доводи відповідачів про відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат у зв`язку з тим, що на підставі кредитного договору їм видано кредит в іноземній валюті, є необґрунтованими, оскільки рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2009 року у справі № 2-667/09 заборгованість з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку стягнута в гривні, інфляційні нарахування обчислені з урахуванням гривневого розміру заборгованості встановленого рішення суду.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути солідарно 3 % річних у розмірі 2112,35 грн та інфляційні втрати в розмірі 8919,84 грн за період з 20.11.2021 по 23.02.2022, а всього - 11 032,19 грн, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, у рівних частинах, оскільки законом не передбачено солідарного стягнення судових витрат.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 268, 272, 273, 274 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал банк» (вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ; ) три процента річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 11 032 (одинадцять тисяч тридцять дві) гривень 19 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал банк» (вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ; ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривень, тобто по 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривень з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко