ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/43/24Головуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М.
Провадження № 22-ц/817/255/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

cуддів - Храпак Н.М., Костіва О.З.

за участю секретаря - Панькевич Т.І.,

позивача та представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 608/43/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2024 року (ухвалене суддею Митражик Е.М., повний текст рішення складено 02 січня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 21 вересня 2023 року за адресою проживання його тещі (по АДРЕСА_1 ) у нього стався конфлікт із сусідами - ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3 .

Вказував, що під час конфлікту останні спілкувалися з ним на підвищених тонах, ображали та вживали нецензурну лайку в його бік.

Зазначав, що з боку ОСОБА_2 лунали погрози в його бік та останній обіцяв "розібратись із ним та говорити по іншому", що було розцінено ним, як погрози вбивством чи каліцтвом, знищенням майна його та рідних.

Вважав, що причиною конфлікту стало невдоволення відповідача та його дружини через те, що він написав скаргу до Управління екології Тернопільської ОВА з приводу законності розміщення на їх подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вигрібної ями поблизу криниці для загального споживання води.

Стверджував, що із вказаної криниці для загального споживання води він випив води і отримав харчове отруєння.

Вважав, що розміщення вигрібної ями поблизу криниці для загального споживання води стало причиною її забруднення.

Також зазначав, що 29 вересня 2023 року перебував у своєї тещі на АДРЕСА_1, куди замовив роботи з облаштування криниці загального користування. Коли прибули робітники, які привезли із собою обладнання та матеріали для проведення робіт, сусід ОСОБА_2 вибіг на вулицю та почав забороняти йому та працівникам виконувати ремонтні роботи, мотивуючи це тим, що криниця перебуває на території його земельної ділянки і він є її власником. Під час конфлікту ОСОБА_2 вживав нецензурну лайку та погрожував, сказавши, що "завтра мене тут бути не може".

Вказував на те, що з приводу неправомірних дій відповідача та його дружини, які мали місце 21.09.2023 року та 29.09.2023 року він звертався до органів поліції та прокуратури, однак за результатами перевірки, не було отримано достатніх даних, які б вказували на ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення.

У зв`язку із наведеним, стверджував, що йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що:

- понад 15 років його родичі і ще понад 5 років він з ними щоденно нюхають сморід, наражаються на небезпеку отруєння шкідливими речовинами, які можуть попадати з гнойової ями у ґрунт, а далі - у криницю;

- під час вищезгаданих конфліктів відповідач та його дружина лаялись, нецензурно виражались в його сторону та сторону його рідних, а також відповідач відверто погрожував йому розправою, відповідно це вплинуло на морально-психологічний стан, що проявилось у щоденних думках та спогадах про наслідки конфлікту, насторозі, тривозі, порушенні сну, емоційній напрузі, нервозності, дратівливості, почутті образи та обурення;

- змінився нормальний плин його життя у зв`язку з пошуком справедливості через звернення до правоохоронних органів, прокуратури, суду;

- його діти були безпідставно обвинувачені ОСОБА_3 у засміченні криниці, а дружина - у невиконанні батьківських обов`язків, що ще більше підвищило його емоційну напругу через відчуття несправедливості, образи та обурення;

- ОСОБА_2 відмовив у компенсації понесених позивачем витрат на придбання нестандартного бетонного кільця, корби, робіт та матеріалів на загальну суму понад 10 000 гривень, внаслідок чого він до цього часу не може оговтатись від тої образи, яку завдав йому відповідач та його дружина;

- відповідач грубо порушує екологічні норми щодо розміщення гнойової ями та хліва для худоби у себе на подвір`ї поруч з криницею, що призводить до забруднення води;

- ОСОБА_2 часто проїжджає біля брами їх подвір`я навмисно досить близько для того, щоб каміння, яке вибивається з-під коліс било по брамі, внаслідок чого нова брама їх подвір`я за короткий час стала побитою;

- ОСОБА_2 проїжджаючи трактором біля його подвір`я, важкою технікою зробив вибоїни, фактично знищив дорогу на вулиці.

Вважав, що сума 100 000 грн. є адекватною, розумною та справедливою і відновить його порушені права, почуття справедливості, а тому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду в зазначеному розмірі та понесені судові витрати.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вважає, що судом першої інстанції не вірно встановлено обставини справи, не досліджено повно та об`єктивно наявні докази, порушено норми матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що обставини його отруєння не були підставою для звернення до суду, оскільки такою підставою був конфлікт, який мав місце 21 вересня 2023 року та під час якого відповідач вчинив протиправні дії щодо нього, які виявились у погрозах, образах, приниженнях та обставинах які відбулись у подальшому, у тому числі після звернення до суду.

Вважає, що судом неправомірно не взято до уваги обставини, які сталися після звернення до суду, а саме переписку у Вайбер-групі та події, які сталися 28 квітня 2024 року, оскільки ці події показують ставлення відповідача до нього, його зневагу та розуміння безкарності його дій.

Посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги аудіозапис подій, які відбулися 21 вересня 2023 року, оскільки цей запис відбувся у присутності свідка - ОСОБА_4 , який у судовому засіданні підтвердив автентичність запису, голосів, які на ньому записані та відповідність запису подіям, які мали місце того дня, а тому вважає, що зазначений доказ є належним та допустимим.

Вказує на те, що сторона відповідача, заперечуючи належність голосу на аудіозаписі саме ОСОБА_2 , водночас не просила призначити по справі судову фонетичну експертизу для встановлення неналежності доказу, тобто не спростовує доказ, а лише припускає його неналежність, що, на його думку, є неприпустимо.

Стверджує, що до цього часу він відчуває біль, страждання та приниження у зв`язку із відчуттям несправедливості, оскільки відповідач, який його ображав та принижував, не поніс жодної відповідальності.

Посилається на те, що у нього з`явились психосоматичні та психоемоційні зміни: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, невпевненість в собі, періодичні нервові зриви.

Крім цього зазначає, що він втратив жагу та інтерес до життя, відчуває постійну апатію, переймається за свою безпеку та своїх рідних, а також за свій авторитет.

Вказує на те, що сума витрат на правову допомогу відповідача, що зазначена в акті № 1 обсягу наданої правової допомоги не відповідає сумі, яка була зазначена у першій заяві по суті спору, а сам по собі акт не може слугувати доказом наданої правової допомоги відповідачу.

Звертає увагу на те, що у справі міститься лише одна виписка по рахунку, яка свідчить про сплату гонорару у розмірі 10 000 грн.

Вказує на те, що представником відповідача на участь у судових засіданнях було витрачено майже 7 годин, а не 10 годин, як зазначено в акті.

Вважає, що заявлені вимоги не відповідають критеріям співмірності, а саме складності справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Башуцького І.Я. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що обставини про які вказує ОСОБА_1 у позовній заяві та апеляційній скарзі є надуманими, безпідставними та необґрунтованими.

Наголошує, що позивач не надав суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Звертає увагу на те, що криниця була побудована ОСОБА_5 (прадідом відповідача) орієнтовно в період 1950 - 1960 років.

Вказує, що криниця не є комунальною власністю та не призначена для забезпечення питною водою усіх мешканців, які проживають на АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач не є мешканцем села Паївка Чортківського району Тернопільської області, а лише періодично відвідує родичів своєї дружини, які проживають по сусідству.

Таким чином, позивач не має жодного правового відношення до криниці та не вправі без дозволу її власника користуватися нею, чи вчиняти щодо неї будь-які інші дії.

Вказує, що твердження позивача щодо його харчового отруєння є надуманим, оскільки мешканці, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 щоденно споживають воду і випадків отруєння ніколи не мали.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 жодного разу не притягували до адміністративної відповідальності за статтею 173 КУпАП, а також не притягували до кримінальної відповідальності за статтею 129 КК України.

Вважає, що жодних аудіозаписів, відеозаписів не проводилося та згоду на запис його на відео (аудіо) він не надавав, таким чином, доданий запис є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом у даній справі.

Також просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу в її межах підтримав, з мотивів викладених у ній.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Башуцький І.Я. проти доводів апеляційної скарги заперечив, з мотивів викладених у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно з листа №7 від 08 січня 2024 року старости Зеленівського старостинського округу Гримайлівської селищної ради Марії Сідляр та листа від 10 січня 2024 року №4 в.о. начальника ЦНАПУ вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 25, 28, т. 1).

Згідно з довідок № 49 від 15 лютого 2024 року, № 50 від 15 лютого 2024 року, № 52 від 15 лютого 2024 року виданих Зеленівським старостинським округом Гримайлівської селищної ради вбачається, що станом на 15 лютого 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не є власником домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 (а.с.42); на території господарського двору по АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташована свердловина для забору води (а.с.39, т. 1).

З акту обстеження на місцевості в с. Паївка від 04.10.2023 року встановлено, що комісією проведено обстеження на місцевості в с. Паївка, згідно скарги ОСОБА_6 щодо можливості порушення правил добросусідства та виходячи із результатів обстеження і порушених питань у скарзі щодо можливого порушення добросусідства комісією рекомендовано до 01 листопада 2024 року гр. ОСОБА_2 провести ремонт аварійних споруд (приміщень), які похилились в сторону дороги і можуть нести певну загрозу під час руйнування; старості Зеленівського старостинського округу гр. ОСОБА_7 під час звернення спадкоємців домогосподарства померлого гр. ОСОБА_8 рекомендувати їм перенести огорожу у вигляді сітки на рівні електричних опор з метою розширення проїзду у дану вулицю; гр. ОСОБА_6 обрізати гілля дерева (черешня), які можуть доторкатись до його господарських будівель і приміщень за власні кошти (керуючись статтею 105 Земельного кодексу України); гр. ОСОБА_2 до 15 жовтня 2023 року прибрати пересохлий гній із місця його складування, а в подальшому перенести місце його складування на відстань від криниці не менше ніж 20 метрів; гр. ОСОБА_2 і гр. ОСОБА_6 в разі подальшого спільного користування криницею спільно провести бетонування площадки біля криниці, ремонт або заміну верхнього бетону, заміну відра і ланцюга в середині криниці, почистити горловину через яку витікає вода, провести профілактичне хлорування води з метою знищення шкідливих бактерій. Або вибрати варіант не відкритого водопостачання (використання насосів із доставкою води до житла по підземним трубам) (а.с.8, т. 1).

Відповідно до акту №1 обстеження на місцевості в с. Паївка від 04.10.2023 року (щодо розгляду скарги гр. ОСОБА_1 , жителя с. Юрківці), щодо забруднення води криниці через близькість розміщення вигрібної ями на АДРЕСА_1 та акту №2 обстеження на місцевості в с. Паївка від 04.10.2023 року (щодо розгляду скарги гр. ОСОБА_1 , жителя с. Юрківці), щодо порушення правил добросусідства вбачається, що комісією рекомендовано: гр. ОСОБА_2 до 15 жовтня 2023 року прибрати вигрібну яму, а в подальшому вигрібна яма повинна бути віддалена від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстані не менше 20 м.; місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник будинку з додержанням добросусідства. гр. ОСОБА_2 і гр. ОСОБА_6 в разі подальшого спільного користування криницею спільно провести бетонування площадки біля криниці, ремонт або заміну верхнього бетону, заміну відра і ланцюга всередині криниці, почистити горловину, через яку витікає вода, провести профілактичне хлорування води з метою знищення шкідливих бактерій. Або вибрати варіант не відкритого водопостачання (використання насосів із доставкою води до житла по підземним трубам). Згідно експертного висновку №002410 д.к./23 від 29.09.2023 року Тернопільської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, заборонити використання води для харчових та питних потреб, провести очищення та санацію колодязя і мережі. Після проведеної дезінфекції провести повторні лабораторні дослідження. Рекомендувати на період проведення очистки і дезінфекції використовувати бутильовану, фасовану воду, або з альтернативних джерел водопостачання.(а.с. 9,10, т. 1).

З копії видаткової накладної № 14112 від 26.09.2023 року, товарного чеку № 53011 від 26.09.2023 року ФОП ОСОБА_9 , фіскального чеку № від 24.11.2023 року ФОП ОСОБА_10 , вбачається, що ОСОБА_1 придбав кільце для криниці, цемент, пісок із доставкою (а.с.11), дах на криницю (а.с. 12, т. 1).

Із листа керівника Чортківської окружної прокуратури, вбачається, що звернення ОСОБА_1 щодо можливого неналежного розгляду його заяв працівниками ВП №3 (м. Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області, Чорткіською окружною прокуратурою розглянуто. Зазначено, що повідомлення позивача з приводу можливих неправомірних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які мали місце 21.09.2023 року та 29.09.2023 року в с. Паївка, Чортківського району, Тернопільської області, зареєстровані в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші повідомлення (ЄО) ВП №3 (м.Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській областіза № 1916 від 04 жовтня 2023 року та № 2043 від 20 жовтня 2023 року. Під час перевірки даних матеріалів працівниками ВП №3 (м. Гусятин) Чортківського районного відділу поліції ГУ НП в Тернопільській області не отримано достатньо даних, які б вказували на ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення, за наслідками чого складено відповідні висновки. За наслідками вивчення законності прийнятих рішень, підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачається (а.с. 5, т.1).

Із копії ухвали Тернопільського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року у справі №596/171/24 та копії постанови прокурора Гусятинського відділу Чортківської окружної прокуратури Собківа А. про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 15 березня 2024 року, вбачається, що СД відділенням поліції №3 (м.Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000013 від 25.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України за повідомленням ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 погрожували йому вбивством. (а.с.57,75, т.1).

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснив, що був присутній під час інциденту між позивачем та відповідачем, який мав місце 21.09.2023 року о 12 годині на вулиці в с. Паївка, біля криниці. Зазначав, що він та позивач привезли воду до тещі ОСОБА_1 та мали забрати гній. Конфлікт мав місце через криницю де отравлена вода, якою отруїлися діти ОСОБА_1 . Вказував на те, що він знаходився в автомобілі в салоні десь два метра від позивача та відповідача, вікно було відкрите. Зазначав, що спочатку відповідач нецензруно висловлювався та обматюкав позивача, щось погрожував, а потім вийшла дружина сусіда і тоже почала до нього непристойно говорити. Почала його ловити за руки і тягнути до свого подвір`я, в сторону гноярки. ОСОБА_12 відбився і вибіг на дорогу. Відповідач казав ОСОБА_13 , що він теж може купити експертизу щодо криниці, робив наклеп на його неповнолітніх дітей, що вони відкривають криницю і кидають там щось. Під час конфлікту ОСОБА_1 здійснював аудіо запис, проте не знає чи відповідач давав на це згоду. Після конфлікту позивач не дуже добре себе почував, настрій був поганий, був морально подавлений. Ще був свідком іншого інциденту в 2024 році, коли відповідач вибіг на зустріч автомобіля і спричинив аварійну ситуацію.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 пояснила, що є родичкою відповідача та їй відомо, що криниця будувалася в 50-60 роках. Будував її тато ОСОБА_5 з дідусем ОСОБА_15 на території присадибної ділянки ОСОБА_5 , бетонні кільці виливалися в них на городі. Сусіди ходили до нього по воду до криниці.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_7 пояснила, що є старостою Зеленівського старостинського округу та знає, що між сторонами відбувається конфлікт через криницю, якою фактично сторони користувалися Криниця до комунальної власності не належить. Вони є сусідами, але фактично криниця знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2 . Зазначала про те, що від ОСОБА_1 надходила скарга про те, що він отримав харчове отруєння напившись води з цього колодязя. За цим фактом виїжала комісія, розбиралися та мав місце припис. Згодом вона дізналась про дану справу. Погроз ні з однієї ні з іншої сторони вона не чула. З тієї криниці брали воду на аналіз та після досліджень було виявлено на поверхні води бактерії. Скарг від будь-кого хто користувався тією водою про отруєння, до цього часу не надходило. Підхід до криниці вільний. Після другого відібрання води сказали, що пити воду не можна, але ОСОБА_2 надалі користувався даною водою, тому що не було іншого джерела, де брати воду. Коли відбирав воду ОСОБА_1 , присутня не була, проте була присутня коли відбирав воду відповідач. Зазначала, що коли вона прийшла до відповідача оглядати гнойову яму, то там свіжого гною не було, був перегній, йшла мова щоб забрати гнойову яму. Внаслідок припису гнойова яма була забрана. Фактично гнойова яма знаходилася нижче криниці. Довідка про наявність на території домогосподарства сім`ї ОСОБА_17 скважини, складена нею зі слів і за підписом власника.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, якими обґрунтовувався позов, що зі сторони відповідача по відношенню до позивача мали місце протиправні дії, внаслідок яких останньому було спричинено моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отже, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно п. 5 цієї постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Також зазначено, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З огляду на вказане, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 акцентує увагу на тому, що обставини його отруєння не були підставою для звернення до суду, а заподіяння йому моральної шкоди пов`язує саме з конфліктом, який мав місце 21.09.2023 року, під час якого відповідач, за словами позивача, вчинив протиправні дії щодо нього, які проявились у погрозах, образах, приниженнях.

На підтвердження позовних вимог позивачем було надано диск із аудіозаписом та останній стверджував, що на вказаних записах наявні розмови, що відбулись між позивачем та відповідачем 21 вересня 2023 року та 29 вересня 2023 року, під час яких ОСОБА_2 виражався нецензурною лайкою та погрожував йому.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що в наявних на диску файлах відсутні відомості щодо дати подій, які зафіксовані на аудіозаписах, відтак апеляційний суд вважає, що дані докази не є достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для підтвердження обставин, які б давали підстави вважати, що вищезгадані аудіозаписи стосуються саме подій, які мали місце 21 вересня 2023 року та 29 вересня 2023 року.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин, матеріали справи не містять.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , який 21.09.2023 року в 12 годині на вулиці в с. Паївка був присутній при виникненні конфлікту між позивачем та відповідачем, під час якого останній вживав нецензурну лайку, матюки в сторону позивача та після чого позивач був морально подавлений, не дуже добре себе почував, не підтверджують того, що вказаними діями позивачеві завдано моральних страждань.

Крім цього, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно не взяв до уваги як неналежний доказ - роздруківку переписки у вайбер-групі жителів Зеленівського старостинського округу, оскільки дана переписка стосується обставини, що мали місце 24 квітня 2024 року та не стосуються обставин, які мали місце 21 вересня 2023 року та 29 вересня 2023 року, відповідно не можуть обґрунтовувати підстави позовних вимог, з огляду на те, що позовна заява була подана до суду у січні 2024 року.

Також судом першої інстанції слушно не взято до уваги і долучений диск з відеозаписом під назвою "сусід вискочив на машину 28.04.2024 року", на яких зафіксовані події за участі сторін, що мали місце 28 квітня 2024 року, тобто після подання позовної заяви до суду.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що долучені до позовної заяви фототаблиці із зображеннями під назвами "брама з вибоїнами"(а.с.13-14), "кільце до криниці", "дах до криниці", "висота криниці", "криниця сусіда" (а.с.15-16), "вигрібна яма сусіда", "вибоїни на дорозі і хлів сусіда", "падаюча (аварійна) стіна сусіда" (а.с.17-18) не підтверджують наявність обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, зокрема не підтверджують факту завдання відповідачем моральної шкоди позивачу внаслідок конфлікту, який мав місце 21.09.2023 року, на що, в свою чергу, звертає увагу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Оскільки матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем стосовно позивача протиправних дій 21.09.2023 року та 29.09.2023 року (доказів про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за статтею 173 КУпАП, чи кримінальної відповідальності за статтею 129 КК України), відповідно і того факту, що внаслідок таких дій йому було завдано моральної шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх недоведеністю.

Факт виникнення між сторонами конфліктів, зокрема, які мали місце 21.09.2023 року та 29.09.2023 року, дає підстави вважати, що між сторонами наявні неприязні відносин, однак це не підтверджує обставин завдання позивачу відповідачем моральної шкоди, внаслідок його неправомірних дій.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору та не дають підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Щодо стягнених судом першої інстанції судових витрат, понесених у вигляді правничої допомоги.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Так, представник відповідача в суді першої інстанції посилався на те, що під час розгляду справи понесено витрати на правову допомогу у розмірі 19 000 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було надано: Договір №б/н про надання правничої (правової) допомоги від 15.02.2024 року (а.с. 40-41, т.1); додаток №1 від 15.02.2024 року до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 15.02.2024 р. (а.с. 42, т.1); ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВО №1070718, виданий на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 15.02.2024 року; виписку за рахунками за 14 березня 2024 року з якого вбачається, що на рахунок АО "Сила права" 14.03.2024 року надійшла сума в розмірі 10 000 грн. з призначення платежу "Гонорар за договором про надання правничої (правової) допомоги від 15.02.2024 року ОСОБА_2 ; ст.14; ОСОБА_2 ; НЮ133347;;04.04.1987; паївка; Паївка" (а.с. 174, т.1); акт №1 від 02.09.2024 року обсягу наданої правової допомоги до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 15.02.2024 року, з яких вбачається, що відповідно до договору про надання правничої (правової) допомоги від 15.02.2024 року та додатку №1 від 15.02.2024 року до цього Договору Адвокатське об`єднання надало, а клієнт отримав, правничу (правову) допомогу в наступному обсязі: 1) попередня (досудова) консультація, вивчення документів, удова практика, аналіз законодавства щодо предмету спору, підготовка та подання відзву на позовну заяву, збір доказів - 6 год. - 6 000 грн.; 2) підготовка та подання заперечень - 3 год. - 3 000 грн.; участь у судових засіданнях в суді першої інстанції (при необхідності) - 10 год. - 10 000 грн. Всього - 19 год. - 19 000 грн. (а.с. 175, т.1).

Судові витрати відповідача ОСОБА_2 на професійну правничу (правову) допомогу у суді першої інстанції підтверджені належними та допустимими доказами.

У суді першої інстанції позивач заперечив щодо вимоги про стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19 000 грн. з тих підстав, що розмір витрат на правничу допомогу є завищений та необґрунтований, доказів про їх понесення не долучено. Крім того, він є багатодітним батьком, пенсіонером по інвалідності, інших доходів, окрім пенсії та соціальної допомоги не отримує.

За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, за власної ініціативи.

Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.

У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Дослідивши докази, які були подані до суду першої інстанції щодо розміру понесених витрат ОСОБА_2 на правничу допомогу, колегія суддів погоджується із висновком суду, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу на суму 19 000 грн. не відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неминучих, а також не відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Колегія вважає, що при вирішенні судом першої інстанції питання про розподіл судових витрат місцевим судом враховано конкретні обставини даної справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відтак правомірно стягнуто з позивача на користь ОСОБА_2 10 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для зменшення розміру стягнутих з позивача на користь відповідача судових витрат, понесених у вигляді правничої допомоги в суді першої інстанції.

Що стосується стягнення судових витрат у вигляді правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, колегія зазначає наступне.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Башуцький І.Я. просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції в розмірі 6 000 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених за апеляційний розгляд справи, представником відповідача - адвокатом Башуцьким І.Я. надано: ордер на надання правничої допомоги серії ВО №1096225 від 27 січня 2025 року, який видано на підставі договору № б/н від 15 лютого 2024 року; додаток № 2 від 28.01.2025 року до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 15.02.2024 року; виписку за рахунками за період від 01.02.2025 до 03.02.2025 року з якого вбачається, що на рахунок АО "Сила права" 03.02.2025 року надійшла сума в розмірі 6 000 грн. з призначенням платежу "Гонорар за догов про надання прав допом від 15.02.2024 року дод №2 від 28.01.2025 року ОСОБА_2 "; акт № 2 від 05.02.2025 року обсягу наданої правової допомоги до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 15.02.2024 року, з якого вбачається, що відповідно до договору про надання правничої (правової) допомоги від 15.02.2024 року та додатку № 2 від 28.01.2025 року до цього Договору Адвокатське об`єднання надало, а клієнт отримав, правничу (правову) допомогу в наступному обсязі: 1) підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу - 5 год. - 5 000 грн.; 2) участь у судових засіданнях в суді апеляційної інстанції - 1 год. - 1 000 грн.

Так, витрати відповідача ОСОБА_2 на професійну правничу (правову) допомогу у суді апеляційної інстанції підтверджені належними та допустимими доказами.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною відповідача в суді апеляційної інстанції, правова позиція не змінювалася, а доводи у відзиві на апеляційну скаргу є аналогічними доводам, зазначеним у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив, поданих в суді першої інстанції.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Башуцьким І.Я. послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що на користь відповідача підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн., а не 6 000 грн. як просив представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) 1 000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді:

Костів О.З.

Храпак Н.М.