Провадження № 2-о/344/93/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Івано-Франківський міський відділ Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Буківна Тлумацького району Івано-Франківської області в сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . З 1977 по 1986 рік навчалась в Івано-Франківській ЗОШ № 1. У 1986 році, після закінчення 9-ти класів, залишила школу та пішла працювати продавцем у магазин колишнього «Воєнторгу». 12 липня 1987 року заявниця вийшла заміж за ОСОБА_7 та перебувала з ним у шлюбі 17 років. У шлюбі у них народилося троє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 . З часом стосунки з чоловіком стали погіршуватися, що привело про припинення спільного проживання у 1995 році та у подальшому до розірвання шлюбу, яке відбулося 26 серпня 2004 року. Діти залишилися проживати з чоловіком, а ОСОБА_1 поїхала у Київську область до свого нового чоловіка. Там вона проживала до початку 2023 року, до часу, коли повернулася у м. Івано-Франківськ, де проживають її мама та сестри.

Заявниця зазначає, що у 2001 році, відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 21 березня 2001 року у справі № 2-2918, вона разом з чоловіком ОСОБА_11 , їхніми дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були визнані такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

У 2009 році її колишній чоловік ОСОБА_7 звернувся до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області із заявою щоб її визнали померлою, в зв`язку із тим, що йому нічого не було відомо про неї. Відповідно до рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2009 року по справі № 2о-60 2009р, за заявою ОСОБА_7 про оголошення особи померлою, оголошено її - ОСОБА_1 , 1970 року народження, мешканку м. Івано-Франківськ - померлою. З огляду на це Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тлумацького районного управління юстиції в Івано-Франківській області видано свідоцтво про мою смерть, актовий запис № 1 від 25 червня 2015 року.

Про те, що її визнано померлою вона дізналась тільки у кінці 2023 року, коли їй про це розповіла мати ОСОБА_6 . Мати не хотіла їй це зразу повідомляти, бо не знала як вона це сприйме.

У березні 2024 року вона звернулася з відповідною заявою до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, у якій просила скасувати рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2009 року по справі № 2о-60/2009 про оголошення її померлою.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 червня 2024 року у справі № 344/4479/24 рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2009 року по справі № 2о-60 2009р, якою її оголошено померлою, було скасовано. Копія даного судового рішення була направлена до Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції для виконання.

Як вказує заявниця, у вересні 2024 року вона звернулась в Івано-Франківський відділ УДМС в Івано-Франківській області про видачу їй паспорта громадянки України, оскільки у неї відсутній даний документ, так як його вона не отримувала. Відповідно до відповіді Івано-Франківського відділу УДМС в Івано-Франківській області від 16.10.2024 № С-194/6/2602-24/2610.1/185-24 у видачі паспорту було відмовлено в зв`язку із тим, що на підставі проведеної перевірки встановити належність до громадянства України не вдалося.

За кордоном України у період з 1991 року по даний час вона ніколи не була. Жодних документів, у тому числі українського паспорта, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, інших особистих документів, які б посвідчували її особу, вона ніколи не мала і раніше не зверталась за їх виготовленням у компетентні державні органи України.

Заявниця зазначає, що паспорт громадянки колишнього ОСОБА_12 вона отримувала у 1987 році у м. Івано-Франківську перед тим, як вийти заміж. Після заміжжя вона поміняла прізвище на прізвище чоловіка, їй був замінений паспорт на прізвище ОСОБА_13 , але згодом вона його втратила (його викрали) і нікуди не зверталася щодо його поновлення. Громадянкою будь-якої іншої держави ніколи не була і документами щодо належності до громадянства України чи будь-яких інших іноземних держав не документувалась. Таким чином, після розпаду колишнього Радянського Союзу, фактично з моменту проголошення Незалежності держави Україна, тобто більше тридцяти років, вона проживала на території України зі статусом особи без громадянства.

Встановлення судом факту постійного проживання на території України служить реалізація права набуття громадянства України.

Представник заінтересованої особи подав письмові пояснення, у яких зазначив, що 25 вересня 2024 року до Івано-Франківського відділу УДМС в Івано-Франківській області із заявою щодо підтвердження належності до громадянства України з подальшим документуванням паспортом громадянина України звернулась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Івано-Франківським відділом УДМС в Івано-Франківській області було здійснено надсилання запитів щодо перевірки особи заявниці за всіма наявними обліками територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС з метою отримання інформації щодо належності, прийняття, оформлення набуття громадянства України, реєстрації, зняття з реєстрації, оформлення паспорта громадянина України за діючими картотеками та оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Однак, за результатами перевірки підтвердити факт постійного проживання заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року не вдалося. Згідно даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Івано-Франківській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованою/знятою з реєстрації не значиться. Аналогічну перевірку по базі ВОМІРМП було здійснено і на дошлюбне прізвище « ОСОБА_14 ». Однак, і за таким прізвищем заявниця зареєстрованою чи знятою з реєстрації не значиться.

Таким чином, у заінтересованої особи немає документів та відомостей, які б підтверджували постійне проживання заявниці на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Крім того, аналізуючи документи, що долучені як докази до заяви від 29.10.2024, можна прийти до висновку, що жоден із них не підтверджує факту проживання ОСОБА_1 на території України за станом на 24 серпня 1991 року, тобто саме на момент проголошення незалежності України.

Заявниця та її представник у судовому засіданні підтримали заяву, просять її задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні вказав, що проведеною перевіркою встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року не вдалося. Зважаючи, що факт проживання заявника підтверджено показами свідка, не заперечував стосовно вимог заяви.

У судовому засіданні допитано як свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які повідомили про відомі їм обставини, що стосуються розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення заявниці та її представника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_17 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Буківна Тлумацького району Івано-Франківської області.

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 21 березня 2001 року у справі № 2-2918, ОСОБА_1 , разом із чоловіком ОСОБА_7 , їхніми дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , були визнані такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2009 року по справі № 2о-60 2009 р. (за заявою ОСОБА_7 про оголошення особи померлою), ОСОБА_1 , 1970 року народження, мешканку м.Івано-Франківськ - оголошено померлою. Днем смерті ОСОБА_1 вважати ІНФОРМАЦІЯ_6 . Дане рішення набрало законної сили 15 грудня 2009 року.

25 червня 2015 року видано свідоцтво про смерть ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , у якому дату смерті зазначено ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 червня 2024 року (за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення про визнання особи померлою), скасовано рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2009 року по справі № 2о-60 2009 р. про оголошення ОСОБА_1 , 1970 року народження, мешканки м.Івано-Франківськ померлою.

Листом Івано-Франківського відділу Управління ДМС України в Івано-Франківській області від 16.10.2024 № С-194 року, адресованого ОСОБА_18 повідомлено про те, що за результатами розгляду її звернення щодо документування паспортом громадянина України встановити належність заявниці до громадянства України не вдалося.

У судовому засіданні допитано як свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які вказали, що заявниця є їх сестрою, дівоче прізвище ОСОБА_14 .

Як встановлено із показань свідків, до 1991 року ОСОБА_19 проживала по АДРЕСА_2 разом із чоловіком та дітьми, пізніше проживала у с. Палагичі Тлумацького району. У 1995 році у заявниці народилася ще одна дитина. У зв`язку з проблемами у сімейному житті заявниця переїхала в інше місто.

Свідкам відомо, що ОСОБА_1 весь час жила в Україні, за кордон не виїжджала та не мала закордонного паспорта.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є особи, що постійно проживали на території України, станом на 24 серпня 1991 року, а також особи, які проживали на території України, станом на 13 листопада 1991 року і не були громадянами інших держав.

За змістом Указу Президента України № 215/2001 від 27 березня 2001 року, зазначений факт має бути підтверджено відповідним рішенням суду.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року, проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно з п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону, особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає, зокрема, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України, станом на 24 серпня 1991 року.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік фактів, які встановлюються судом в порядку окремого провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, повинно бути зазначено докази, що підтверджують факт.

Згідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Факт проживання заявника на території України, за станом на 1991 рік підтверджується долученими до справи доказами у їх сукупності, а також показами свідка.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Листом Верховного Суду України, від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України, або набрання чинності Законом, від 18 січня 2001 року «Про громадянствоУкраїни», є підставою для оформлення належності до громадянства України, відповідно до Закону України «Про громадянство України».

Для встановлення факту належності до громадянства України, залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України, станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України, станом на 24 серпня 1991 року, або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала, станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України» також Указом Президента України, від 27 березня 2001 рок,у № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд вважає, що прийняття рішення про встановлення факту постійного проживання заявниці ОСОБА_1 на території України не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття нею громадянства України. Встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для отримання заявницею паспорта громадянина України у встановленому законом порядку.

Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України, від 27 березня 2001 року № 215 та у відповідності до норм Закону України «Про громадянство України», вказане рішення разом з іншими документами є підставою для отримання ОСОБА_1 громадянства України.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку щодо необхідності встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уроженка с. Буківна Тлумацького району Івано-Франківської області, жителька АДРЕСА_3 , на території України, станом на 24 серпня 1991 року.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уроженка с. Буківна Тлумацького району Івано-Франківської області, жителька АДРЕСА_3 , постійно проживала на території України, станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 15.04.2025 року.