Справа № 339/76/25
Провадження № 2/339/90/25
Р І Ш Е Н НЯ

іменем України

(з а о ч н е)

24 квітня 2025 року Болехівський міський суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді Кілик М.П.,

за участю секретаря судового засідання Ганчар Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болехів у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 26.08.2011 між нею та відповідачем ОСОБА_2 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №51; після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 не змінювати; малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 ; понесені судові витрати залишає за собою.

У обґрунтування позовних вимог посилається на те, що них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Подружнє життя у неї з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя. Між ними зникло почуття кохання, у зв`язку із чим, відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. Неодноразові спроби примиритись не дали жодного результату. Сторони вже більше року спільно не проживають. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить її інтересам. Спору щодо спільного майна між ними немає. Строк на примирення просить не надавати, оскільки такий бажаного результату не принесе, а лише буде спричинювати їй душевні страждання. Її рішення про пред`явлення даного позову є обдуманим. Оскільки у зв`язку із реєстрацією шлюбу вона змінила своє прізвище, то користуючись правом, передбаченим ч. 1 ст. 113 СК України, після розірвання шлюбу, хоче і надалі іменуватись прізвищем відповідача - « ОСОБА_5 ». Оскільки малолітній син ОСОБА_4 проживає разом з нею, для нього створені належні умови проживання, навчання та виховання, після розірвання шлюбу просить дитину залишити проживати з нею.

Ухвалою судді від 10 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула. У матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи без її участі та про відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання 03 квітня 2025 року та 24 квітня 2025 року не прибув, про дату, час та місце судових засідань був повідомлений належним чином (на підставі п.4 ч.8, ч.11 ст.128 ЦПК України). Причин своєї неявки відповідач не повідомив, правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву не скористався.

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст. 56 СК України).

Як встановлено судом, шлюб між сторонамиОСОБА_6 та ОСОБА_2 зареєстрований 26 серпня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №51, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 26 серпня 2011 року.

Подружжя має малолітнього сина ОСОБА_4 , 2017 р.н., що стверджується копією свідоцтва про народження дитини.

Суд установив, що сторони припинили подружні стосунки, більше року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім`ї стало те, що в них різні погляди на сімейне життя. Між ними зникло почуття кохання, відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. Неодноразові спроби примиритись не дали результату. Перебування сторін у шлюбі є формальним, примирення не можливе.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно, та її збереження за таких обставин суперечило б інтересам позивачки.

Суд враховує ту обставину, що у сторін є малолітня дитина, проте з огляду на вищенаведені обставини справи, розцінює як таку, що не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу.

Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне на підставі ст.113Сімейного кодексу України з`ясувати прізвище позивачки після розірвання шлюбу. Позивач заявила клопотання про залишення їй прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу.

З матеріалів справи встановлено, що після припинення шлюбних відносин між сторонами дитина сторін малолітній ОСОБА_4 , 2017 р.н., залишився проживати разом з матір`ю позивачкою у справі. Про вказане свідчать, зокрема, довідки переселенця від 22.04.2022, згідно з якими позивачка з сином станом на січень 2025 року проживають разом у с.Тисів Болехівської ТГ Калуського району Івано-Франківської області.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Враховуючи вищенаведене, а також відсутність на момент розгляду справи спору між сторонами щодо місця проживання дитини, суд вважає за можливе залишити проживання малолітнього сина сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю.

При цьому, суд зазначає, що залишення проживання дитини разом із матір`ю одночасно з вимогою про розірвання шлюбу не свідчить, що суд вирішує позов про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина сторін залишилася проживати разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

При зверненні до суду з позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Проте, враховуючи заявлене в позовній заяві прохання позивача про залишення судових витрат за нею, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.112, 113 Сімейного кодексу України, ст.ст.13, 19, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

позов задовольнити.

Розірвати шлюб міжОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 26 серпня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №51.

Шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Позивачу ОСОБА_1 залишити прізвище, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, який розірваний ОСОБА_5 .

Залишити проживання малолітнього сина сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю.

Судові витрати в розмірі 1211 гривень 20 копійок покласти на позивача ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 24 квітня 2025 року.

Суддя: М.П.Кілик