Справа № 561/176/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року с-ще Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:

судді - Світличного Р.В.,

за участю секретаря - Савич Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Зарічне за правилами спрощеного позовного провадженні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

06 лютого 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» через свого представника Пилипчук А.С., засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 12570,00 грн.

На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що відповідно до укладеного електронного кредитного договору № 25.02.2024-100002697 від 25 лютого 2024 року відповідачка отримала кредит в сумі 6000,00 грн на банківську картку строком на 70 днів до 04 травня 2024 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,35 % в день від суми кредиту. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань перед кредитором, у відповідачки утворилась заборгованість в сумі 12570,00 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У прохальній частині позовної заяви просить розглядати справу за відсутністю представника.

Представник відповідачки - адвокат Полюхович О.І. в судовому засіданні 10 березня та 08 квітня 2025 року проти позову заперечила, з підстав викладених у письмовому відзиві. Суть заперечень зводиться до того, що відповідачка ОСОБА_1 ніяких кредитних договорів з позивачем не укладала та кредитних коштів від нього не отримувала. Суду пояснила, що 25 лютого 2024 року близько 18:00 год відбувся перезапуск сім картки відповідачки за номером телефону НОМЕР_1 , про що ОСОБА_1 повідомили працівники оператора мобільного зв`язку Київстар та рекомендували їй заблокувати усі банківські картки, що вона відразу і зробила через гарячу лінію Приватбанку. Лише в лютому 2025 року через програму Дія відповідачці стало відомо про судовий спір через оформлений на неї кредит. У задоволенні позову просила відмовити.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що між відповідачкою ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» не відбулися кредитні правовідносини, оскільки доказів укладення електронного кредитного договору № 25.02.2024-100002697 від 25 лютого 2024 року саме відповідачкою та отримання нею 6000,00 грн кредитних коштів позивачем не надано.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється в довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Жодного доказу реєстрації та ідентифікації відповідачкою ОСОБА_1 в інформаційно-комунікаційній системі ТОВ «Споживчий центр», як і жодного доказу надання нею відповіді на прийняття пропозиції (акцепт) щодо кредитного договору № 25.02.2024-100002697 від 25 лютого 2024 року в порядку ч. 6 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позивачем не надано.

В п. 2.2.3. доданої до позову копії документа під назвою пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) записано, що відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

ПрАТ «Київстар» на виконання ухвали суду листом від 26 березня 2025 року повідомило суд, що номер телефону НОМЕР_2 за ОСОБА_1 зареєстрований не був (а.с. 109).

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

З тексту заявки кредитного договору № 25.02.2024-100002697 (кредитної лінії) видно, що її підписано одноразовим ідентифікатором Е992, проте жодного доказу того, що цей ідентифікатор отримала ОСОБА_1 на фінансовий номер телефону НОМЕР_2 матеріали справи не містять.

Будь-яких доказів створення одноразового ідентифікатора, його надсилання електронним повідомленням SMS на мобільний телефонний номер відповідачки ОСОБА_1 та застосування нею для підписання кредитного договору позивачем не надано, а отже й не доведено, що ОСОБА_1 укладала цей договір.

Окрім цього в п. 17 указаної заявки записано, що спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через систему BankID НБУ.

З доданої до позовної заяви інформації наданої через систему BankID під час проходження ідентифікації позичальником, номер телефону позичальника указаний НОМЕР_3 (а.с.8). В судовому засіданні представник відповідача заперечила приналежність цього номера телефону відповідачці, а позивачем не доведено, що указаний номер телефону належить відповідачці ОСОБА_1 .

В п. 3.1. цього електронного кредитного договору записано, що Кредитодавець зобов`язується надати Кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію. У п. 4.1. указано, що Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту - шляхом перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-50ХХ-ХХХХ-8197 (а.с.11).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відноси за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1046 параграфа 1 Глави 71 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Додана до позову копія квитанції Liqpay від 25 лютого 2024 року 18:22 год за договором № 25.02.2024-100002697 про електронний переказ коштів в сумі 6000,00 грн отримувачу VISA 414950*97 не є належним доказом отримання відповідачкою кредиту, оскільки не дає можливості ідентифікувати відповідачку, як власника цієї банківської картки та відповідно отримувача кредиту (а.с.17).

Відповідно до наявної у відкритих джерелах інформації в мережі Інтернет банком-емітентом з банківським ідентифікаційним номером (BIN) № 414950, який складає перші шість цифр від номеру картки, є Акціонерне товариство «Райффайзен банк», платіжна система: VISA, тип дебетова, рівень: CLASSIC.

На виконання ухвали суду від 12 березня 2025 року АТ «Райффайзен Банк» листом від 27 березня 2025 року № 81-15-9/3884 повідомило суд, що за наданими даними у ОСОБА_1 рахунки відсутні (а.с.103).

Листом від 27 березня 2025 року за № 81-27-5/694 АТ «Райффайзен Банк» повідомило, що станом на 25 лютого 2024 року активних рахунків ОСОБА_1 у банку немає (а.с.118).

АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду листом від 21 березня 2025 року інформувало суд про те, що по картковим рахункам ОСОБА_1 за 25 лютого 2024 року відсутнє зарахування коштів на суму 6000,00 грн. Картка № НОМЕР_4 не емітована в банку на ім`я ОСОБА_1 (а.с.112).

Будь-яких доказів того, що банківська картка НОМЕР_5 належить чи належала відповідачці ОСОБА_1 , як і доказів того, що ОСОБА_1 отримала 6000,00 грн кредиту на цю банківську картку у матеріалах справи немає та суду не надано.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивачем не доведено факту укладення кредитного договору та отримання відповідачкою ОСОБА_1 кредиту за цим договором, відтак у відповідачки не виникло обов`язку щодо його повернення.

З матеріалів справи також видно, що 12 лютого 2025 року внесено відомості в ЄРДР за № 0000019 за ч. 1 ст. 182 КК України та розпочато досудове розслідування по факту того, що 25 лютого 2024 року о 18:22 год невідома особа незаконно використала персональні дані заявниці, які є конфіденційною інформацією, без її відома та згоди оформила кредит в сумі 6000,00 грн у ТОВ «Споживчий центр» (а.с.32).

З огляду на те, що позивачем не доведено факту укладення з відповідачкою ОСОБА_1 кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, відтак у задоволенні позову потрібно відмовити.

Судові витрати потрібно розподілити за правилами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а саме покласти їх на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ;

Відповідачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Суддя: Р.В. Світличний