КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 357/6818/24

15 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс») - Романенка Михайла Едуардовича на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Баличевої М.Б. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 27.04.2019 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (надалі ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту № 831689 (надалі також кредитний договір). Відповідно до індивідуальної частини договору № 831689 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 7000 грн. строком до 27.05.2019 року. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови Договору про надання фінансового кредиту №831689 від 27.04.2019 року та перерахував на рахунок Відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн., а в свою чергу Позичальник, не виконав умови Договору про надання фінансового кредиту щодо повернення наданих коштів і внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості (наявний у додатках), що був складений на дату укладення Договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості Відповідача перед новим кредитором складає 24598,00 грн., а саме: сума основного боргу 7000,00 грн., сума процентів 3780,00 грн., сума прострочених процентів 10458,00 грн., сума пені 0,00 грн., сума штрафів 3360,00 грн.

Зазначає, що 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (надалі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») укладено Договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договором про надання фінансового кредиту №831689 від 27.04.2019 року, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно відповідача. Нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Заборгованість відповідача за кредитним договором № 831689 від 27.04.2019 року становить 24598,00 грн., з яких сума збитків з урахуванням 3% річних 2 217,26 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 10 175,88 грн., а разом заборгованість становить - 36 991,14 грн. Щодо пропущеного строку позовної давності, зазначила, що діяли обмеження карантинного характеру та введення воєнного стану в Україні, що є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом.

З огляду на вище викладене просив суд поновити строк позовної давності для подання позову та стягнути на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №831689 від 27.04.2019 року у загальному розмірі 36991,14 грн., яка складається: сума заборгованості - 24598,00 грн., сума інфляційних втрат 10175,88 грн., суми 3% річних 2217,26 грн. та понесені судові витрати в розмірі судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року, 24 січня 2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс») - Романенко Михайло Едуардович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що 27 травня 2019 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір № 831689 про надання коштів у позику на умовах договору споживчого кредиту.

12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (змінено назву Товариства, надалі - ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено Договір факторингу № 1.

21 серпня 2019 року на виконання Договору факторингу № 1 від 12.04.2018 було укладено Додаткову угоду № 24 та підписано Реєстр прав вимог № 24 про те, що на умовах вищезазначеного договору Клієнт відступив Фактору Право вимоги до ряду Боржників, в тому числі до ОСОБА_1 , на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договором про надання коштів у позику на умовах договору споживчого кредиту № 831689 від 27 травня 2019 року, за яким ТОВ «ВІН ФІНАНС» (колишня назва ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») набуло прав кредитора стосовно відповідача.

Окрім того, зазначає, що у реєстрі прав вимог № 24 від 21 серпня 2019 року, відповідач зазначений під порядковим номером 19, який було долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.04.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 831689, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 7000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами (знижена процентна ставка становить 1,53 % від суми Позики за кожен день користування Позикою (558,45 % річних) у межах строку надання Позики, зазначеного в п. 1.2 цього Договору; стандартна процентна ставка становить 1.80 % від суми Позики за кожний день користування Позикою (657,00% річних), яка застосовується згідно з п. 1.7, 3.4, 3.6.2 Договору) строком 30 днів (а.с. 15-18).

Відповідно до п.1.6 Договору, у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання Товариством коштів у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою.

Відповідно до п.1.7 Договору, після вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6 цього Договору, та якщо залишок суми Позики складає не менше ніж 400 грн., Товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою.Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6 Договору та дорівнює 30 днів. Протягом нового строку користування позикою, проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою.

Згідно договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором (а.с. 32-37).

Згідно Реєстру прав вимог №24 від 21.08.2019 року відповідач ОСОБА_1 включена до списку боржників на виконання Договору факторингу №1 (а.с. 46-47).

Згідно розрахунку заборгованості (станом на дату відступлення прав вимог) ТОВ «Авентус Україна» загальна сума заборгованості Відповідача складає 24598,00 грн., а саме: сума основного боргу 7000,00 грн., сума процентів 3780,00 грн., сума прострочених процентів 10458,00 грн., сума пені 0,00 грн., сума штрафів 3360,00 грн. (а.с. 21)

Згідно розрахунку суми заборгованості за кредитом № 831689 від 27.04.2019, інфляційних втрат та 3 % річних заборгованість відповідача за кредитним договором № 831689 від 27.04.2019 року становить 24598,00 грн., з яких сума збитків з урахуванням 3% річних 2 217,26 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 10 175,88 грн., а разом заборгованість становить - 36 991,14 грн. (а.с. 43-45)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, звертаючись до суду із даним позовом позивачем не долучено копію реєстру прав вимог та доказів на підтвердження оплати за договором факторингу.З урахуванням наведеного вище, оскільки позивачем ТОВ "Довіра та Гарантія" не доведено набуття прав первісного кредитора, а отже, у позивача відсутні відповідні правові підстави на пред`явлення вимог за договом про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №831689, укладеним 27.04.2019 року між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 .

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).

Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Звертаючись з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 24 598,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

На підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» договірних зобов`язань, позивачем до позовної заяви було долучено копію договору № 831689 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, розрахунок заборгованості.

Разом з тим, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору № 831689 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту перерахувала на користь відповідача грошові кошти. Окрім того, позивачем не було надано того, що відповідач користувався наданими коштами та має заборгованість саме у визначеному позивачем розмірі.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог з підстав того, що позивачем не доведено переходу права вимоги за договором факторингу, а саме не надано реєстр прав вимоги, суд першої інстанції належним чином не дослідив наявні в матеріалах справи докази, а саме аркуш справи 46-47, реєстр прав вимог №24 від 21.08.2019 року.

З урахуванням вище зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив наявні в матеріалах справи докази, знайшли своє підтвердження.

Разом з тим, за результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у з`явзку з їх недоведеністю.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року підлягає скасуванню та ухваленню нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс») - Романенка Михайла Едуардовича задовольнити частково.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: