ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/618/25 Справа № 695/4040/24 Категорія: 310010000 Головуючий по 1 інстанції Ушакова К.М. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Манзар Тетяна Володимирівна

відповідач ОСОБА_2

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2 .

Позовна заява обґрунтована тим, що 02 вересня 2006 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3 , який зареєстрований виконавчим комітетом Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про що зроблено відповідний актовий запис за № 16, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони у справі мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує, що подружнє життя з відповідачем не склалося, постійно виникають непорозуміння та сварки, існують різні погляди на життя, що унеможливлює подальше спільне проживання. З червня 2023 року сім`я існує формально, тому подальше сумісне життя, примирення між сторонами, збереження сім`ї є не можливим.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2025 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зареєстрований 02 вересня 2006 року у виконавчому комітеті Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області (актовий запис № 16) розірвано.

Рішення суду обґрунтоване тим, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують протягом тривалого часу, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе, тому подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам.

ОСОБА_2 оскаржила вказане рішення до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі просила скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2025 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Сторони перебувають у шлюбі майже 20 років та від шлюбу мають двох дітей. Скаржник вважає, що збереження шлюбу буде відповідати спільним інтересам сторін та інтересам спільних дітей, тому рішення суду про задоволення позову є помилковим.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника позивача адвоката Манзар Т.В. вказано, що рішення суду є законним та обґрунтованим, винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права. З червня 2023 року сім`я сторін існує формально, позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому відмова в задоволенні позовних вимог буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Крім того, відповідач ОСОБА_2 04 грудня 2024 року звернулася до суду з заявою, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 вересня 2006 року сторони зареєстрували шлюб, у виконавчому комітеті Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 8) та серії НОМЕР_3 (а.с. 9) сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом, обґрунтовував свої вимоги тим, що сім`я існує формально, примирення між сторонами та збереження сім`ї є неможливим.

04 грудня 2024 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою (а.с. 36) в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнала та просила справу розглядати без її участі.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У ч. 1 ст. 55 СК України вказано, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановивши, що сімейні стосунки між сторонами не склалися, подружні відносини не підтримуються,суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для його розірвання.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, оскільки в ній не наведено обґрунтованих мотивів, які б свідчили про помилковість висновків суду щодо неможливості збереження шлюбу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують того, що однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов правильного висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2025 року залишитибез змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді