532/1856/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Омельченко І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Логвиненко А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ТОВ Агрофірма «Добробут»,

представник відповідача - адвокат Вовк М.В.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Добробут» про стягнення невиплаченої орендної плати,

В С Т А Н О В И В:

13 серпня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ Агрофірма «Добробут» про стягнення невиплаченої орендної плати.

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивача ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 4,24 га, кадастровий номер :00:010:0045, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Василівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області. Отримавши земельну ділянку у власність, ОСОБА_3 передала її в оренду. Договір був укладений в двох примірниках, однак ОСОБА_3 так і не отримала за життя свого примірника договору. Орендну плату відповідач сплачував. Після смерті матері в 2007 році відповідач припинив сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою. Відповідно до довідки Кобеляцької державної нотаріальної контори від 24.07.2024 року № 656/02-14, ОСОБА_1 є спадкоємцем після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Починаючи з 2008 року по цей час, відповідач продовжує повною мірою користуватися земельною ділянкою, отримує дохід від її використання, але не сплачує орендну плату. ОСОБА_1 неодноразово звертався з письмовими заявами до відповідача з вимогою сплатити орендну плату за користування земельною ділянкою, однак відповідач ігнорував, не надава відповіді на заяви, а на деякі з них отримав відповідь лише через рік. Після смерті ОСОБА_3 договір оренди, укладений між нею та відповідачем, не був припинений, а тому ОСОБА_1 , як спадкоємцю, відповідач зобов`язаний сплачувати орендну плату, тим самим виконуючи обов`язок орендаря, зазначений в абз. 7 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оренду землі». Відповідач не надав позивачу копії договору оренди земельної ділянки, укладеного з ОСОБА_3 , у зв`язку з чим позивач не може точно розрахувати суму заборгованості, яка утворилася на цей час унаслідок несплати орендної плати відповідачем за користування земельною ділянкою. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, кадастровий номер :00:004:0009, становить 94754,64 гривень. Орендна плата становить 10 % від нормативної грошової оцінки землі. Оскільки, починаючи з 2008 року, відповідач не сплачує орендну плату, розмір заборгованості за несплату орендної плати становить 142131,90 гривень (94754,64 х 15 років прострочення).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 прохав суд стягнути з ТОВ Агрофірма «Добробут» на його користь заборгованість зі сплати орендної плати за 2008-2023 роки за договором оренди в розмірі 142131,90 гривень; звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків заяви 10 днів з дня отримання ухвали суду (а.с.14-15).

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 серпня 2024 року по даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.20-22).

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 листопада 2024 року до участі в справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 (а.с.74-75).

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.102-103).

17 вересня 2024 року представник відповідача ТОВ Агрофірма «Добробут» - адвокат Вовк М.В. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем заявлено необґрунтовані позовні вимоги, що виключає задоволення позову. Позивач ОСОБА_1 стверджує, що є спадкоємцем після померлої матері ОСОБА_3 , однак ним не додано жодного документа, який посвідчує його право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:010:0045. З матеріалів справи вбачається, що до цього часу ОСОБА_1 не оформив своє спадкове право на вказану земельну ділянку. Чинне законодавство надає можливість і гарантії орендарю не сплачувати орендну плату, допоки новий власник земельної ділянки не повідомить про зміну власника земельної ділянки згідно ч. 3 ст. 148-1 Земельного кодексу України. Крім того, починаючи з 09 жовтня 2003 року (моменту державної реєстрації ТОВ Агрофірма «Добробут») і по цей час, ні між Товариством та ОСОБА_3 , ні між Товариством та ОСОБА_1 не було жодних договірних відносин, у тому числі, предметом яких є оренда земельної ділянки площею 4,24 га, кадастровий номер :00:010:0045.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ Агрофірма «Добробут» - адвокат Вовк М.В. у судовому засіданні позов не визнав та прохав відмовити в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом установлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 9093160 від 29 липня 2004 року, ОСОБА_3 була власником земельної ділянки площею 4,24 га, кадастровий номер :00:010:0045, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Василівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.4,45).

ОСОБА_3 до дня смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . Разом з нею був зареєстрований, але не проживав племінник ОСОБА_2 (а.с.49).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 4,24 га, кадастровий номер :00:010:0045, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Василівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.

Вказаній земельній ділянці був присвоєний новий кадастровий номер :00:004:0009 (а.с.9).

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно частин 1, 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України, передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У частині 1 статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1234 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_3 (а.с.5).

ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 (а.с.7,44).

При цьому, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 зробила заповітне розпорядження, згідно якого, все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, а також житловий будинок повністю заповіла ОСОБА_2 (а.с.71-73).

Враховуючи, що померла ОСОБА_3 заповіла все своє майно племіннику, а не рідному синові ОСОБА_1 , існує спір про право власності земельної ділянки площею 4,24 га, кадастровий номер :00:010:0045 :00:004:0009), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Василівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, тому суд не може встановити, що ОСОБА_1 є належним позивачем по справі.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому в задоволенні позову.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.10.2022 року в справі № 607/14378/21, провадження № 61-5246св22.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 28 вересня 2021 року в справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити.

Щодо тверджень позивача про укладення його матір`ю ОСОБА_3 з ТОВ Агрофірма «Добробут» договору оренди вказаної земельної ділянки суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно ч. 9 ст. 93 ЗК України, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Частиною 4 ст. 124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Судом установлено, що починаючи з 09 жовтня 2003 року (моменту державної реєстрації ТОВ Агрофірма «Добробут») і по цей час, ні між Товариством та ОСОБА_3 , ні між Товариством та ОСОБА_1 не було жодних договірних відносин, у тому числі, предметом яких є оренда земельної ділянки площею 4,24 га, кадастровий номер :00:010:0045 (а.с.33).

Судом надіслано запит до ТОВ Агрофірма «Добробут» щодо надання відомостей про те, чи користується Товариство земельними ділянками з кадастровими номерами :00:010:0045 та :00:004:0009, як не витребуваний земельний пай з 2004 по 2024 (а.с.51).

Відповідно до листа ТОВ Агрофірма «Добробут» від 31.10.2024 року, в Товариства відсутня інформація про використання даних земельних ділянок, як не витребуваних земельних часток (паїв) (а.с.53).

Також судом надіслано запит до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області стосовно надання відомостей про те, чи укладалися договори оренди по земельних ділянках з кадастровими номерами :00:010:0045 та :00:004:0009 ОСОБА_3 з 2004 по 2007 (а.с.50).

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 07.11.2024 року, в книгах записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі до 01.01.2013 року не виявлено записів щодо реєстрації договору оренди землі з 2004 по 2007 роки з кадастровими номерами :00:010:0045 та :00:004:0009, які укладались між ОСОБА_3 і ТОВ Агрофірма «Добробут» (а.с.61).

З огляду на викладене, ТОВ Агрофірма «Добробут» не мало жодних договірних відносин ні з ОСОБА_3 , ні з ОСОБА_1 , предметом яких є оренда земельної ділянки площею 4,24 га, кадастровий номер :00:010:0045 :00:004:0009).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою, другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного вище, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 не довів, що він є належним позивачем у справі, а також не довів факт укладення його матір`ю ОСОБА_3 з ТОВ Агрофірма «Добробут» договору оренди даної земельної ділянки та відповідно порушення ТОВ Агрофірма «Добробут» як орендарем обов`язків щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 прохав звільнити його від сплати судового збору, оскільки він є пенсіонером за віком, будь-які інші доходи, крім пенсії, відсутні. Маючи поважний вік 85 років, весь розмір його пенсії йде на придбання ліків, оскільки має незадовільний стан здоров`я.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано довідку про доходи від 25.06.2024 року № 1261, згідно якої він перебуває на обліку в Кобеляцькому об`єднаному управлінні ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію за віком; відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 26.06.2024 року № 1613-24-02136 (а.с.10-11).

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч. 3 ст. 136 ЦПК України, з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Зважаючи на матеріальне становище позивача, і те, що він є пенсіонером за віком, його слід звільнити від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись статтями 12, 141, 259, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Добробут» про стягнення невиплаченої орендної плати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Добробут» про стягнення невиплаченої орендної плати - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя