ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/5149/24

Провадження № 22-ц/820/938/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.

розглянув у порядку частини 1 статті 369 ЦПК України цивільну справу №676/5149/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2024 року, у складі судді Швець О.Д., у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (скорочена назва АТ «А-Банк») звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 36911,07 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 21353,73 грн, заборгованість по відсоткам 15557,34 грн та судовий збір у сумі 3028 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 19.07.2019 ОСОБА_1 приєдналася до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. Відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до умов та правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з умовами та правилами, які викладені на банківському сайтіhttps://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі відповідно до умов договору. Відповідачка зобов`язання по кредитному договору не виконувала, а тому станом на 20.07.2024 заборгованість по кредиту становить 36911,07 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 21353,73грн та заборгованості по відсоткам 1557,34 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент -Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 7270 грн та 596,52 грн судових витрат.

Суд виходив з того, що позивачем не доведено, що саме з долученими до позову Умовами і правилами та тарифами ознайомилась і погодилась відповідачка, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», а сама анкета-заява не містить істотних умов договору, а тому стягненню підлягає різниця між фактично отриманими відповідачкою коштами та повернутими коштами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Акцент-Банк», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачка в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» підтвердила факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалась в подальшому знайомитися із змінами до них. Крім того, представником позивача надано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому зазначені всі умови кредитування, строки, процентна ставка та інше. На думку представника апелянта, навіть в разі не підписання позичальником Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів, позичальник все одно отримала кредитну картку та користувалася кредитним коштами, а тому повинна сплачувати проценти за користування коштами відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 21 березня 2025 року, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду усправах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень статті 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що 19 липня 2019 року ОСОБА_1 підписала анкету- заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-банку, відповідно до якої відповідачка погодилася, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг.

Також в анкеті-заяві ОСОБА_1 засвідчила, що вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодилася з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погодилася отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту bank.com. Відповідачка зобов`язалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті банку www.a-bank.com.

Відповідно до довідки за картами, виданої АТ «Акцент -Банк» ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до червня 2022 року; № НОМЕР_3 , строком дії до квітня 2028 року.

Згідно з довідкою за лімітами ОСОБА_1 по договору від 19.07.2019 за період з 19.07.2019 по 20.07.2024 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 7600 грн, який неодноразово збільшувався і станом на 27.01.2024 становив 21400 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 19.07.2019 загальна заборгованість ОСОБА_1 по кредиту станом на 20.07.2024 становить 36911,07 грн, а саме: залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 0 грн, залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) 21353,73 грн, залишок заборгованості за процентами 15557,34 грн.

З виписки по картці за договором №б/н від 19.07.2019, вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, періодично погашаючи заборгованість.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки банк не довів, що надані ним Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору і що саме ці Умови та правила розуміла відповідачка, підписуючи анкету-заяву та відповідно взявши на себе зобов`язання зі сплати кредиту та відсотків в обумовленому позивачем розмірі. Враховуючи, що сума фактично отриманих відповідачкою коштів є більшою, ніж сума повернутих коштів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, вважає їх законними та обґрунтованими.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «А-Банк» посилалось на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак вона не виконала зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

На підтвердження вказаних обставин АТ «А-Банк» надало суду: анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», розрахунок заборгованості за кредитним договором від 19.07.2019 станом на 20.07.2024 року, виписку по картці за період з 19.07.2019 по 20.07.2024, довідку за картками, довідку за лімітами, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена».

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором від 19.07.2019 року станом на 20.07.2024 року ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 36911,07 грн, із них: 21353,73 грн заборгованість за тілом кредиту (просторочений), 15557,34 грн заборгованість за процентами на прострочену заборгованість.

Однак, підписана відповідачкою ОСОБА_1 анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» від 19.07.2019 року не містить даних щодо процентної ставки за користування кредитними коштами.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначає, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші умови.

Проте, вказані документи не підписані ОСОБА_1 і матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву від 19.07.2019.

Таким чином, за відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку із цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини 1 статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, яка згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Доводи АТ «А-Банк» про неправомірність застосування судом першої інстанції висновку Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 є безпідставними.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ «А-Банк» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачкою зобов`язання та є неналежним доказом.

Довідка за картами та довідка за лімітами також не містять об`єктивних і достатніх даних щодо всіх істотних умов укладеного сторонами договору.

Не заслуговують на увагу посилання представника апелянта на те, що доказом досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору є підписаний відповідачкою паспорт споживчого кредиту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з інформацією про умови кредитного договору для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

За змістом даної норми паспорт споживчого кредиту це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавець надає споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та його форма його укладення визначені статтями 12, 13 Закону України «Про споживче кредитування» в розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.

Отже, паспорт споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Тому доводи апеляційної скарги в даній частині не знаходять свого обґрунтування.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.

Тому, паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування.

Таким чином, АТ «А-Банк» не довело укладення з ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг на умовах, які зазначені в позові.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ «А-Банк» відсотків за користування кредитними коштами, а тому з ОСОБА_1 підлягають стягненню лише сума фактично отриманих та неповернутих коштів.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (далі Положення) визначено, що банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як клієнтські рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту 62 Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 07 грудня 2022 року у справі №298/825/15-ц.

Дослідивши виписку про рух грошових коштів, судом першої інстанції встановлено, що сума фактично отриманих відповідачкою коштів в загальній сумі склала 40573,04 грн., а фактично повернуто 33303,04 грн., а тому суд дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості у розмірі 7270 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ«А-Банк».

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування немає.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2025 року.

Судді : Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко