Справа № 677/1326/24
Провадження № 2/677/109/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2025 року м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого-судді Шовкуна В.О.,

за участі секретаря судового засідання Демчишеної Ю.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красилів цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі по тексту - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 31.01.2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» (надалі по тексту ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 30863-01/2022, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер його мобільного телефону.

13.01.2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 13012023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» відступає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 13.01.2023 року до Договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15165,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10165,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

Крім того, 08.11.2021 року між TOB «Селфі кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 103472. За умовами договору ОСОБА_1 отримав кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку, зазначену клієнтом в особистому кабінеті і яка зазначена в даному кредитному договорі. 29.02.2024 року між TOB «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29022024, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 103472 в сумі 3071,00 грн., з яких 1000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2071,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Зважаючи на вказане, оскільки відповідач не виконав свої обов`язки за договорами та має перед позивачем зазначені вище заборгованості за кредитними договорами № 30863-01/2022, № 103472, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вищевказані заборгованісті, а також судові витрати.

Аргументи учасників справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала до суду відзив. Вказує, що Відповідач вважає зазначені позовні вимоги безпідставними, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного. Зокрема, позивачем не надано підтвердження електронного підпису відповідача по договору про надання фінансового кредиту № 30863-01/2022 від 31.01.2022 року та по договору № 103472 про надання споживчого кредиту від 08.11.2021 року. Надані представником позивача документи не містять відомостей про отримання кредитних коштів відповідачем, що суперечить положенням ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей. При цьому зміст зазначеного договору не свідчить про факт надання кредиту відповідачу в момент його підписання, а лише вказує про можливість надання клієнту кредиту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта. Належних доказів на підтвердження безготівкових перерахувань коштів на платіжні банківські картки позичальника, як передбачено умовами кредитного договору (виписки з особового рахунку, копії меморіального ордеру тощо), позивачем не надано. Крім того, позивачем до позовної заяви не долучено належних розрахунків заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 30863-01/2022 від 31.01.2022 року та за договором № 103472 про надання споживчого кредиту від 08.11.2021 року, зокрема, з долучених розрахунків не вбачається яким чином було розраховано заборгованість, за якою відсотковою ставкою нараховувалася заборгованість, за який період часу, на яку суму нараховувалася заборгованість, що унеможливлює перевірити вірність нарахування відсотків в межах строків дії кредитних договорів. Позивачем не представлено доказів ознайомлення відповідача з текстом наданих позивачем договорів та його згоди з викладеними в них умовами. У матеріалах справи відсутні електронні докази підписання договору електронним цифровим підписом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, вимоги позовної заяви підтримав повністю.

Відповідач та його представник, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явилися, подали заяву, у якій просили розгляд справи проводити за їх відсутності.

Позиція суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Короткий зміст фактичних обставин справи.

Щодо укладення договору № 30863-01/2022

Судом встановлено, що 31.01.2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики № 30863-01/2022, відповідно до якого відповідач отримав у позику кошти в розмірі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів, кінцева дата повернення позики 01.03.2022 року (надалі Договір).

Зі змісту договору встановлено, що сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка становить 2,5% від суми позики за кожен день користування позикою (912,5 % річних). Процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,5% за день. Орієнтована загальна вартість позики 8750,00 грн.

Кредитний договір № 30863-01/2022 від 31.01.2022 року було підписано відповідачем 31.01.2022 року шляхом накладення електронного підпису одноразовим індентифікатором W7946.

13.01.2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 13012023, відповідно до якого кредитор (ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ») передав у повному обсязі, а новий кредитор (ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») прийняв у повному обсязі право грошової вимоги, що належить кредитору до боржників, перелік яких міститься у реєстрі боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за договором позики № 30863-01/2022 від 31.01.2022 року, що підтверджується витягом з Реєстру боржників до цього договору. (а.с. 17).

Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 року та розрахунку заборгованості по договору позики № 30863-01/2022 від 31.01.2022 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 15165,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10165,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

Відповідно до умов договору строк дії договору № 30863-01/2022 - з 31.01.2022 року по 01.03.2022 року включно. Докази пролонгації кредитного договору № 30863-01/2022 в матеріалах справи відсутні.

Щодо укладення договору № 103472

08.11.2021 року ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» уклали кредитний договір № 130472 у вигляді електронного документу, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора Р995, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов договору, товариство надає споживачу кредит у гривні у розмірі 1000,00 грн., на погоджений умовами договору строк 30 днів, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором. За користування кредитом клієнт сплачує товариству стандартну процентну ставку за день 1,90%. Відповідно до п 2.1. кредитного договору № 130472, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

29.02.2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 29022024, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ ««Селфі Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі божників. Згідно вказаного реєстру, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 3071,00 грн., з яких 1000,00 грн. сума заборгованості за основою сумою боргу та 2071,00 грн. сума заборгованості за відсотками. З часу отримання права вимоги, а саме, з 29.02.2024 року до відповідача штрафні санкції позивачем не нараховувалися. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач ОСОБА_1 не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.

Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а увипадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Згідно змісту ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, сума наданої позики, розмір процентів, порядок їх нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Оскільки договора про надання позик підписані ОСОБА_1 шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому вони укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договора між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем не були би укладені. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочинів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав у ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» позики, суми яких вчасно не повернув, а тому з нього на користь правонаступника кредиторів ТОВ ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належить стягнути наявні заборгованості.

Що стосується заборгованості по сплаті процентів за період з 01.03.2022 року по 31.05.2024 року за договором № 30863-01/2022 та № 103472 з 08.12.2021 року по 31.05.2024 року, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 1.2 Договору позики № 30863-01/2022 від 31.01.2022 року позика надається строком на 30 днів, тобто до 01.03.2022 року.

Відповідно до п. 1.4 Договору позики № 103472 від 08.11.2021 року позика надається строком на 30 днів, тобто до 08.12.2021 року.

Зважаючи на вказане, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії позики, є необґрунтованими. Правові підстави для стягнення відсотків, нарахованих після 01.03.2022 року та 08.12.2021 року відповідно відсутні. Зазначений висновок зроблений з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06 лютого 2019 року в справі № 175/4753/15-ц.

За таких обставин, зважаючи на те, що позичальник ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитними договорами № 30863-01/2022 та № 103472 проте ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» продовжували нараховувати проценти поза межами дії кредитних договорів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, та з відповідача слід стягнути на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як правонаступника кредитора ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» заборгованості за договором позики № 30863-01/2022 від 31.01.2022 року у розмірі 8750,00 грн. та за договором позики № 103472 від 08.11.2021 року у розмірі 2003,00 грн., а всього 10753,00 грн.

Доводи представника відповідча ОСОБА_1 ОСОБА_2 в поданому відзиві суд до уваги не бере, оскільки обставини справи повною мірою підтверджуються доказами наданими позивачем, узгоджуються між собою, а доводи відповідача, суд розцінює як намагання таким чином уникнути зобов`язання з повернення боргу, при цьому належних та допустимих доказів своїх доводів суду не надано.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено на 58,97 % (18236,00 грн. х 100 %: 107503,00 грн.), а тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір в сумі 1785 грн. 61 коп. (3028 грн. х 58,97 %).

На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 141, 264-265, 279 ЦПК України, ст. 525, 526, 530, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договорами позики № 30863-01/2022 від 31.01.2022 року у розмірі 8750,00 грн. та за договором позики № 103472 від 08.11.2021 року у розмірі 2003,00 грн., а всього 10753,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в сумі 1785 грн. 61 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи (сторони):

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: В.О. Шовкун