КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/7695/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 квітня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Деснянського районного суду м. Києва в складі судді Панченко О.М., ухвалене в м. Київ 25 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту родинних відносин, зобов`язання вчинити певні дії,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, уточнивши позовні вимоги у вересні 2024 року, просив встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є її сином; зобов`язати органи державної реєстрації цивільного стану внести зміни до актового запису про народження № 41 від 11 січня 1972 року, здійснений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бердичівського міськиконкому Житомирській області, про народження ОСОБА_1 , а саме в графі «мати» змінити з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

Позов мотивував відсутністю документів, що підтверджують родинні зв`язки, тому встановлення в судовому порядку факту родинних відносин ОСОБА_1 з біологічною матір`ю ОСОБА_4 необхідне з метою поновлення родинних зв`язків, виконання обов`язків щодо виконання заповіту, а також для внесення відповідних змін до актового запису про народження.

З метою поновлення актового запису про народження ним направлялись запити до місцевих органів реєстрації цивільного стану, проте у отриманні відомостей та документів було відмовлено в зв`язку з тим, що документи про факт народження або акт про відмову від дитини не збереглися за спливом строків зберігання. Ним також було направлено листи до Бердичівського архівного відділу та Бердичівської міської клінічної лікарні з метою отримання додаткових відомостей, які б підтверджували родинні відносини, проте офіційних документальних підтверджень не надано.

Повідомляв, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився у м. Бердичеві у міському пологовому будинку, відповідно до отриманої інформації його біологічна матір ОСОБА_4 внаслідок життєвих обставин відмовилась від нього, після цього дитину помістили у відділення дитячої лікарні для новонароджених. З цього відділення ОСОБА_1 було передано для виховання ОСОБА_3 , яка в подальшому була зареєстрована як його мати у свідоцтві про народження дитини. Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 , його батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 41.

В 2010 році з ОСОБА_1 зконтактувалась ОСОБА_2, яка є племінницею ОСОБА_4 , та розповіла, що ОСОБА_4 , яка проживає у Ізраїлі на даний час, тяжко хворіє. Вказував, що ОСОБА_4 є сестрою матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто є її рідною тіткою. Вона з нею підтримувала теплі відносини, регулярно спілкувалась, під час однієї з розмов ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_2 про те, що в період проживання в Україні у м. Бердичеві вона народила хлопчика, якого внаслідок певних життєвих обставин віддала на виховання іншій жінці, яка на той час перебувала на лікуванні в акушерському відділенні пологового будинку м. Бердичева внаслідок втрати власної вагітності, яке відбулося за декілька днів до народження ОСОБА_1 взимку 1971 року. В подальшому у ОСОБА_4 інших дітей не народилося, вона залишилась одинокою, не маючи інших близьких родичів, крім племінниці ОСОБА_2, з якою вона поділилася мрією та потребою відновлення родинного зв`язку зі своєю дитиною ОСОБА_1 .

В 2010 році ОСОБА_1 відвідав Ізраїль, де перебував впродовж декількох діб, зустрівся з особами, які також розповідали йому про те, що впродовж останніх років життя його розшукувала ОСОБА_4 , яка є його біологічною матір`ю. ОСОБА_1 почав з`ясовувати відомості про дійсність обставин свого народження у ОСОБА_3 , яка підтвердила фактичні обставини його народження. В подальшому ОСОБА_1 познайомився з особами, які підтримували контакт з його матір`ю впродовж останніх років її життя, та встановив, що серед вказаних осіб були ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які пояснили ОСОБА_1 , що вони, будучи членами громади виходців з України у Ізраїлі, підтримували ОСОБА_4 , регулярно спілкувались з нею, під час чого вона розповідала їм про ОСОБА_1 та просила посприяти у встановленні його контактних даних, щоб поспілкуватися з ним. ОСОБА_4 неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з проханням допомогти у встановленні контакту з сином. На початку 2022 року ОСОБА_2 при особистій зустрічі передала ОСОБА_1 фотографію, яку передала їй ОСОБА_4 перед смертю. Вказане фото є дитячим фото ОСОБА_1 у віці п`яти років, аналогічне фото зберігається у родинному архіві ОСОБА_3 . На зворотному боці фотографії наявний запис «На добру пам`ять від сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Вказував, що відомості про обставини народження ОСОБА_1 підтверджуються поясненнями його матері ОСОБА_3 , поясненнями друзів ОСОБА_4 - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 .

На даний час у ОСОБА_1 є бажання засвідчити факт його народження від ОСОБА_4 та виконати останню волю померлої. Для виконання останніх заповітів біологічної матері ОСОБА_1 необхідне визнання юридичного факту її материнства. Відповідно до вимог ст. 132 СК України, у разі смерті жінки, яка вважала себе матір`ю дитини, факт її материнства може бути встановлений за рішенням суду; заява про встановлення факту материнства може бути подана дитиною, яка досягла повноліття.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року позов задоволено, встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є її сином; зобов`язано органи державної реєстрації цивільного стану внести зміни до актового запису про народження № 41 від 11 січня 1972 року, здійснений відділом реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міськвиконкому Житомирської області про народження ОСОБА_1 , а саме в графі «мати» змінити з « ОСОБА_3 , національність - українка» на « ОСОБА_4 , національність - єврейка».

Бердичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), як особа, яка не брала участі в справі, однак суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що хоча третьою особою в справі є Оболонський районний у м. Києві відділ РАЦС ЦМУМЮ (м. Київ), зобов`язання виконати дії поклали на Бердичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Наводив зміст ст. 49, 294 ЦК України, ст. 2, 3, 6, 8, 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 9 жовтня 2000 року № 52/5 та Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, положення ст. 125, 126, 133, 144, 145, 147 СК України.

Вказував, що як вбачається з актового запису № 41 про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного 11 січня 1972 року Бердичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м. Київ), державна реєстрація народження була проведена на підставі довідки пологового будинку. Підставою запису відомостей про батька зазначено свідоцтво про укладення шлюбу актовий запис № 672 від 21 листопада 1970 року.

Шлюб батьків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , національність «росіянин» та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , національність «українка» зареєстровано 21 листопада 1970 року Бердичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м. Київ), актовий запис про шлюб № 672. Таким чином, державна реєстрація народження ОСОБА_1 проведена з дотриманням норм чинного законодавства та відповідно батьками дитини записані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Наголошував, що положеннями ст. 52 КпШС України від 20 червня 1969 року, який діяв на момент державної реєстрації народження ОСОБА_1 , визначено, що походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків (про що наявний відповідний запис в актовому записі про народження).

Посилався на зміст ст. 62, 63 КпШС України, згідно яких прізвище дитини в записі акта про народження зазначається за прізвищем батьків, ім`я дитини дається також за згодою батьків, по-батькові дитини присвоюється за іменем батька, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 55 КпШС України, за іменем особи, яка записана як батько дитини.

Звертав увагу, що в актовому записі про народження відсутні будь-які відомості (записи) відносно того, що дитина була залишена ОСОБА_4 . Підставою для проведення державної реєстрації народження ОСОБА_1 була довідка пологового відділення Бердичівської міської лікарні, а підставою запису відомостей про батька - актовий запис про шлюб. Зазначена в рішенні суду інформація щодо відмови від дитини (залишення), усиновлення є недостовірною та документально не підтверджена.

Вказував, що за загальним правилом відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документи, що підтверджують факт народження. Частиною 2 ст. 13 Закону передбачено, що державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них або за заявою, поданою в електронній формі.

У п. 2 глави І розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зазначені документи для проведення державної реєстрації народження, які подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою.

Доказом народження особи можуть бути також документи, які підтверджують факт її народження, а саме індивідуальна картка вагітної і породіллі (обмінна картка), акт свідків про народження дитини (батьків, друзів, сусідів) тощо.

На підтвердження або спростування факту народження дитини чоловічої статі, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Бердичеві Житомирської області у ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 , Відділом було направлено запит на адресу КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради. Згідно наданої відповіді, повідомлено про неможливість перевірити та підтвердити факт народження дитини, оскільки строк зберігання таких документів становить 50 років.

На підтвердження вказаної інформації 21 січня 2025 року Відділом скеровано запит до архівного відділу Бердичівської міської ради щодо надання інформації, чи розглядались на засіданні експертної комісії архівного відділу Бердичівської міської ради документи щодо вилучення для знищення за період з 2021 по 2025 роки, КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради (за 1971 - 1972 роки) журнал реєстрації прийому вагітних, роділь і породіль; журнал обліку запису пологів; журнал обліку новонароджених. Згідно наданої відповіді архівного відділу Бердичівської міської ради від 22 січня 2025 року, такі документи на розгляд експертної комісії не подавались.

Оскільки строк зберігання таких документів (журналів) становить 50 років, що визначено наказом МОЗ України від 13 лютого 2006 року № 67, але такі документи не подавались на відділення до знищення справ, тому вони є в наявності та знаходяться на зберіганні в архіві КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради. Відсутність таких документів (журналів) в архіві має бути підтверджена актом про виділення до знищення документів, термін зберігання яких закінчився.

Наголошував, що актовий запис про народження ОСОБА_1 , до якого необхідно внести відомості щодо зміни відомостей про матір, знаходиться на зберіганні в Бердичівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні норм процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи, в тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами. Однак, як вбачається з матеріалів справи, наведені докази не можуть вважатися належними, достатніми, достовірними доказами на підтвердження факту народження дитини ОСОБА_4 , посилаючись виключно на покази свідків, які навіть не були присутні при пологах.

Як зазначено в рішенні суду та відповідно до зібраної інформації архівного відділу Бердичівської районної державної адміністрації та Бердичівської міської лікарні, інформація щодо відмови від дитини (залишення), усиновлення документально не підтверджена. Для визначення біологічної спорідненості між заявником і ОСОБА_3 клопотань щодо проведення експертних досліджень не подавалось.

Крім того, в порушення вимог ст. 133, ч. 1 ст. 145, ч. 1 ст. 147 СК України відомості про батька дитини та відомості про дитину залишаються незмінними. На ствердження позивача та свідків, що матір`ю ОСОБА_1 є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відповідно не може бути записаний батьком дитини.

Враховуючи вищевикладене, вважав, що при ухваленні рішення доказова база містить ознаки кримінального правопорушення, вбачається підробка документів та шахрайські дії.

Вказував про неможливість виконання рішення суду про встановлення факту родинних відносин, зобов`язання вчинити певні дії та зобов`язання внести зміни до актового запису, оскільки відповідно до актового запису ОСОБА_1 державна реєстрація народження проведена відповідно до ст. 133 СК України, тобто дитина народжена в шлюбі.

Наводив зміст ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відповідно до якої внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом ДРАЦС за наявності достатніх підстав з дотриманням норм та керуючись ст. 19 Конституції України.

До апеляційної скарги Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано нові докази, а саме:

копію запису про укладення шлюбу ОСОБА_5 (національність росіянин) та ОСОБА_15 (національність українка) від 21 листопада 1970 року № 672;

копію актового запису № 41 про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якого документ, що підтверджує факт народження дитини - довідка пологового будинку; відомості про матір - ОСОБА_3 , підстава запису відомостей про батька - свідоцтво про укладення шлюбу, актовий запис № 762 від 21 листопада 1971 року, заявник - ОСОБА_5 ; 18 жовтня 2010 року внесено виправлення у відомості про батька, виправлено з «росіянин» на «німець»;

копії листів КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради від 17 січня 2025 року № 121 та № 122, згідно яких відповідно до наказу МОЗ України від 13 лютого 2006 року № 67 термін зберігання Журналу реєстрації прийому вагітних, роділь і породіль складає 50 років, термін зберігання картки розвитку новонародженого та історії пологів, згідно з наказом МОЗ України від 21 січня 2016 року № 29, складає 25 років, враховуючи викладені обставини, перевірити та підтвердити факт народження дитини чоловічої статі, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Бердичеві Житомирської області у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на даний час неможливо;

копію листа архівного відділу Бердичівської міської ради Житомирської області від 22 січня 2025 року № 1/06-05, яким повідомлено, що на розгляд експертної комісії архівного відділу Бердичівської міської ради впродовж 2021 - 2025 років документи Бердичівської центральної міської лікарні (нинішня назва - КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради) за 1971 - 1972 роки, а саме журнали реєстрації прийому вагітних, роділь і породіль, журнали запису пологів, журналу обліку новонароджених не передавались; на підставі наказу МОЗ України від 13 лютого 2006 року № 67 строк зберігання даних документів становить 50 років.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки особа, якою подано апеляційну скаргу, Бердичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), не брав участі в справі під час розгляду справи в суді першої інстанції, він об`єктивно не мав можливості подати вказані докази до суду першої інстанції, а відтак дані докази приймаються апеляційним судом.

Також до апеляційної скарги долучене клопотання про витребування доказів, за змістом якого, для підтвердження або спростування факту народження дитини чоловічої статі, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Бердичеві Житомирської області у ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 , заявник просив витребувати у КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради копії журналів за період 1971 - 1972 роки: реєстрації прийому вагітних, роділь і породіль, обліку запису пологів, обліку новонароджених.

В судовому засіданні 16 квітня 2025 року представник Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м. Київ) підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого клопотання та відмовив у його задоволенні, оскільки в матеріалах справи вже наявна відповідь КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради від 17 січня 2025 року № 121 та № 122, згідно яких відповідно до наказу МОЗ України від 13 лютого 2006 року № 67 термін зберігання Журналу реєстрації прийому вагітних, роділь і породіль складає 50 років, термін зберігання картки розвитку новонародженого та історії пологів, згідно з наказом МОЗ України від 21 січня 2016 року № 29, складає 25 років, враховуючи викладені обставини, перевірити та підтвердити факт народження дитини чоловічої статі, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Бердичеві Житомирської області у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на даний час неможливо.

За таких обставин повторне витребовування цих же доказів у КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради від 17 січня 2025 року, про відсутність яких повідомлено лікарнею, апеляційний суд визнав недоцільним.

Від позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_16 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказував, що в позовній заяві є лише вимога позивача зобов`язати відділ РАГС Бердичівського міськвиконкому Житомирської області внести зміни до актового запису, яка є похідною від первинної позовної вимоги встановити факт наявності спорідненості осіб.

Просив врахувати, що судом було залучено Оболонський у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану ЦМУМЮ (м. Київ) до розгляду справи як третю особу, який не висловлював своїх заперечень по суті позову.

Звертав увагу, що саме відсутність будь-яких офіційних відомостей про усиновлення ОСОБА_1 обумовила подачу позову про встановлення юридичного факту, який не зафіксований в будь-яких державних актах або документах, цей довід був перевірений судом першої інстанції.

Звертав увагу на факти, зазначені апелянтом, зокрема щодо підстав державної реєстрації факту народження ОСОБА_1 , а саме довідки пологового будинку, а підставою запису відомостей про батька зазначено свідоцтво про шлюб № 672 від 21 листопада 1970 року. Шлюб батьків ОСОБА_17 (національність росіянин) та ОСОБА_3 (національність українка) зареєстрований 21 листопада 1970 року Бердичівським відділом державної реєстрації актів громадянського стану у Бердичівському районі Житомирської області за актовим записом № 672. Водночас апелянт вказує на факт, що державна реєстрація народження ОСОБА_1 проведена з дотриманням вимог чинного законодавства, батьками записано ОСОБА_17 (національність німець) та ОСОБА_3 (національність українка). Апелянт не звертає увагу на розбіжність у національностях особи, яка записана батьком позивача у первинних документах.

Вказував, що при оцінці доказів апелянтом підтверджено, що в актовому записі про народження дитини відсутні будь-які відомості про залишення дитини ОСОБА_4 , а підставою запису про народження була довідка пологового відділення та довідка про шлюб. Згідно отриманих офіційних документів інформація про відмову від дитини (залишення) та подальшого усиновлення документально не може бути ні підтвердженою, ні спростованою, враховуючи відсутність відповідної інформації в державному архіві офіційною довідкою, яка була досліджена судом першої інстанції, та відповідно надано оцінку інформації Бердичівської лікарні та державного архіву про відсутність доказів реєстрації факту відмови від дитини з боку ОСОБА_4 .

Звертав увагу, що апелянтом в обґрунтування своїх доводів наведено інформацію про відсутність документів, які б підтверджували обставини народження позивача. Аналогічні відомості отримані і представником позивача під час збору доказів. Враховуючи викладені обставини, встановити та підтвердити обставини народження ОСОБА_1 документальними доказами на даний час неможливо. За цих обставин доведення факту та встановлення обставин можливо виключно шляхом збору та аналізу інших доказів в судовому засіданні.

Наводив зміст ст. 49 ЦК України, ст. 2, 3, 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 128 СК України, вказував, що визнання батьківства є волевиявленням особи, яка вважає себе батьком, однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Таким чином, на момент реєстрації факту народження позивача ОСОБА_3 подала документи, якими підтверджувалось походження дитини від неї та її чоловіка. В подальшому, внаслідок обставин, які були встановлені позивачем, пов`язані з фактом його народження від ОСОБА_4 , обумовили потребу у внесенні змін в офіційні документи про особу, що є його біологічною матір`ю. Відповідно позивачем використано передбачений законом спосіб захисту свого права на офіційне визнання і підтвердження державою факту народження від біологічної матері ОСОБА_4 з використанням належного способу захисту свого права.

Наголошував, що при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись всі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Від Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшло заперечення на відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому відділом викладено власні спростування щодо аргументів позивача, звертав увагу, що у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача фактично змінює предмет позовних вимог щодо встановлення факту батьківства (материнства), а в суді першої інстанції предметом позовних вимог було встановлення факту родинних відносин, зобов`язання вчинити певні дії.

Перевіряючи наявність права апеляційного оскарження у Бердичівського відділу ДРАЦС у Бердичівському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м. Київ), який не брав участі в справі, апеляційний суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» діяльність органів державної реєстрації актів цивільного стану ґрунтується на принципах додержання законності, захисту прав і законних інтересів громадян та держави, додержання таємниці державної реєстрації актів цивільного стану, належного документального оформлення проведеної державної реєстрації.

Згідно п. 1.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

Згідно п. 2.16.7 п. 2.16 розділу ІІ Правил № 96/5, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Враховуючи, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року Бердичівський відділ ДРАЦС у Бердичівському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м. Київ), як орган державної реєстрації цивільного стану, зобов`язано внести зміни до актового запису про народження, що має відбуватися з додержанням норм Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 19 жовтня 2000 року № 52/5 та Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, таким чином, рішенням суду першої інстанції вирішено питання про обов`язки даного реєстраційного органу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що згідно повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Бердичів, батьками записані: батько ОСОБА_5 (національність німець), мати ОСОБА_3 (національність українка), (а. с. 21).

Згідно листа архівного відділу Бердичівської районної військової адміністрації Житомирської області від 20 липня 2023 року № 156, відомості та записи про відмову від дитини ОСОБА_4 на зберігання в архівний відділ Бердичівської райдержадміністрації не передавались, тому надати вказану інформацію немає можливості (а. с. 26).

Згідно листа КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради від 31 липня 2023 року № 1630, оскільки терміни зберігання Журналу реєстрації прийому вагітних, роділь і породіль ф.002/о - 50 років відповідно до наказу МОЗ України від 13 лютого 2006 року № 67, а терміни зберігання карти розвитку новонародженого ф. 097/о, історії пологів ф.096/о - 25 років відповідно до наказу МОЗ України від 21 січня 2016 року № 29, надати запитувану в адвокатському запиті інформації немає можливості (а. с. 28).

На а. с. 35 знаходиться копія дитячої фотографії з написом на зворотному боці «На добрую пам`ять от сына ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ».

Згідно архівної довідки від 03 січня 2023 року № Т-5, виданої державним архівом Чернігівської області, у книзі реєстрації первинних актових записів про народження по Чернігівському міськбюро ЗАГС Чернігівської області за 1940 рік є актовий запис № 546 від 21 квітня 1940 року, згідно якого народилася ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_20 , мати ОСОБА_21 . Додатком до архівної довідки є копія запису акта про народження № 546 (а. с. 36 - 37). ОСОБА_4 мала сестру ОСОБА_2 , дочка якої (племінниця ОСОБА_4 ) ОСОБА_2 є відповідачем в даній справі (а. с. 40, 43 - 48).

Згідно звіту про смерть, складеного геріатричною клінікою «Неот га-тіхон БаАМ», Ізраїль, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказано цивільний стан: заміжня, мати 1 дитини (а. с. 74).

Листом Міністерства юстиції України від 09 грудня 2023 року на адвокатський запит повідомлено, що за результатами перевірки реєстрації вхідної кореспонденції та пошуку документів у системі електронного документообігу інформація стосовно надходження до Мін`юсту від компетентних органів Держави Ізраїль запиту про наявність зареєстрованого в Україні заповіту померлої громадянки ОСОБА_4 відсутня (а. с. 71).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 визнала позов, просила суд його задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Пояснила, що ще до 2010 року вона зустрілася із своєю тіткою ОСОБА_4 - біологічною матір`ю позивача, яка розповіла, що ОСОБА_1 її син та подробиці про його народження, передала його фото.

Третя особа у справі ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що у грудні 1971 року за показаннями лікаря у зв`язку із ускладненнями вагітності була направлена до стаціонарного відділення Бердичівського міського пологового будинку. Незважаючи на вжиті лікарями пологового будинку заходи, зберегти вагітність їй не вдалося. Як наслідок, у неї був складний стан, як фізичний та психоемоційний. Вона почала цікавитися у медперсоналу полового будинку про можливості усиновити дитину, яку хтось вирішив залишити у пологовому будинку. Через декілька днів одна з працівниць акушерського відділення повідомила її, що одна з пацієнток пологового будинку має намір залишити новонароджену дитину - хлопчика та передати її на виховання у іншу родину враховуючи скрутне фінансове становище та відсутність родини та об`єктивних на той час можливості виховувати дитину. Вона висловила свою зацікавленість прийняти цю дитину та зареєструвати її на себе та свого чоловіка. Після того, як біологічна мати дитини (як вона тоді дізналася, це була ОСОБА_4 ) повідомила медперсоналу пологового відділення про відмову, вона надала згоду на усиновлення новонародженого хлопчика. При передачі дитини їй надали для підписання ряд документів, у яких вона зазначила ім`я новонародженої дитини - ОСОБА_1 . З біологічною матір`ю ОСОБА_1 - ОСОБА_4 вона спілкувалась у пологовому будинку до передачі їй дитини. Вони познайомились та вона розповіла про свої скрутні життєві обставини, які змусили її прийняти рішення про відмову від дитини. Вона їй повідомила про своє бажання мати дитину та наявність у її родині усіх умов для того, щоб забезпечити належні умови для зростання та виховання дитини. Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 , його батьками зазначено її - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , як його матір, а батьком вона записала свого чоловіка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з яким вона перебувала на той час у шлюбі.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що на даний час у нього є бажання засвідчити факт його народження від ОСОБА_4 та виконати останню волю померлої.

Задовольняючи позов та встановлюючи факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є її сином, зобов`язуючи органи державної реєстрації цивільного стану внести зміни до актового запису про народження № 41 від 11 січня 1972 року, здійснений відділом реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міськвиконкому Житомирської області про народження ОСОБА_1 , а саме в графі «мати» змінити з « ОСОБА_3 , національність - українка» на « ОСОБА_4 , національність - єврейка», суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява є обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому вона підлягає до задоволення.

Апеляційний суд не може погодитися з даними висновками, виходячи з наступного.

Статтями 51, 52, 54 КпШС України (в редакції станом на день народження позивача ОСОБА_1 ) передбачено, що взаємні права та обов`язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. Походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. Батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них.

Згідно ст. 163, 166 КпШС України реєстрація народження провадиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них, а в разі смерті батьків або неможливості для них з інших причин зареєструвати народження - за заявою родичів, інших осіб або адміністрації лікувального закладу, в якому перебувала мати під час народження дитини. Ім`я, по батькові і прізвище дитини при реєстрації її народження і відомості про батьків записуються відповідно до правил, передбачених статтями 54, 55, 62, 63 Цього Кодексу.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Задовольняючи позов, судом першої інстанції залишено поза увагою, що в свідоцтві про народження позивача ОСОБА_1 , наданого ним до суду першої інстанції, вказано батька - ОСОБА_5 (а. с. 21). разом із тим, не перевірено та не з`ясовано, на якій підставі засвідчено походження позивача ОСОБА_1 від даної особи.

Так, Бердичівським відділом ДРАЦС у Бердичівському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м. Київ) надано запис № 672 про укладення шлюбу ОСОБА_5 (національність росіянин) та ОСОБА_15 (національність українка) від 21 листопада 1970 року, та копію актового запису про народження ОСОБА_1 № 41, з якого вбачається, що підставою запису відомостей про батька є свідоцтво про укладення шлюбу а/з № 672 від 21 листопада 1971 року.

Будь-які відомості у актовому записі про народження дитини ОСОБА_1 щодо залишення його ОСОБА_4 відсутні.

З наданих доказів вбачається, що державна реєстрація народження ОСОБА_1 проведена з дотриманням норм чинного законодавства та відповідно батьками дитини записані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Апеляційний суд не може погодитись з доводами позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що в національностях ОСОБА_5 , зазначених у різних первинних документах містяться розбіжності («німець» у свідоцтві про шлюб та «росіянин» у свідоцтві про народження дитини), з огляду на те, що в повному Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження щодо актового запису про народження № 2 від 08 листопада 2024 року щодо актового запису про народження № 41, складеного 11 січня 1972 року Бердичівським відділом РАЦС Міністерства юстиції (м. Київ) на ОСОБА_1 , зазначено про зміну національності батька дитини з «росіянин» на «німець» на підставі висновку № 107 Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м. Київ) від 30 листопада 1998 року.

Відтак, записом про шлюб батьків засвідчується походження ОСОБА_1 як від ОСОБА_3 , так і від ОСОБА_5 , разом із тим, вимог про внесення змін до актового запису в частині батька позивачем в межах даного позову не заявлено та не зазначено, яка особа, за повідомлених в позові обставин, має вважатися батьком ОСОБА_1 .

Вирішуючи даний позов, судом першої інстанції залишено поза увагою, що походження ОСОБА_1 від батька ОСОБА_5 , за умов, викладених в позові, унеможливлюється, і що встановлюючи факт родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як матері та сина, та зобов`язуючи органи державної реєстрації цивільного стану внести відповідні зміни до актового запису про народження позивача ОСОБА_1 лише в частині матері, суд першої інстанції фактично встановив походження ОСОБА_1 від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та наявність у останніх спільної дитини ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції вирішив питання про права, свободи та інтереси ОСОБА_5 , не залучивши останнього до участі в справі.

Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 , оспорюючи материнство ОСОБА_3 , залучив її до участі в справі не як відповідача, а як третю особу, що є самостійною підставою для відмови в позові, однак залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, судом першої інстанції не враховано наступне.

У постанові від 17 липня 2024 року у справі № 705/928/23 (провадження № 61-5615св24) Верховний Суд зазначив, що у справах про встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів, суд може брати до уваги всі передбачені законом засоби доказування, серед яких показання свідків, що пояснюється відсутністю письмових доказів, які б посвідчували такі факти.

У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17, (провадження № 61-15921св19), викладено висновок, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним.

За умови, що необхідні для підтвердження відповідних відомостей свідоцтва про народження, актові записи про народження втрачені, належним і допустимим доказом у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути саме показання свідка.

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Судом першої інстанції досліджено вжиті стороною позивача заходи щодо отримання підтверджуючих документів у державних органах та установах.

Так, на адвокатський запит щодо наявності дітей, чоловіків, близьких родичів або інших можливих спадкоємців у ОСОБА_4 , про наявність зареєстрованого в Україні заповіту ОСОБА_4 або інших запитів від уповноважених осіб Ізраїлю щодо вказаної особи, який було направлено до Міністерства юстиції України, була надана відповідь за підписом Першого заступника міністра юстиції України в якій зазначено про відсутність інформації про надходження таких запитів.

Відповідно до інформації Бердичівської міської лікарні та Бердичівського державного архіву інформація щодо народження ОСОБА_4 дитини та відмови від неї надати немає можливості.

Разом із тим, встановлюючи факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції в мотивувальній частині не зазначив мотивів, з яких він вважав доведеним такий факт, та на підставі яких доказів його встановив.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що документи, надані ОСОБА_1 до позову (копія паспорта, ідентифікаційного коду, свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копія паспорта ОСОБА_3 , відповідь архівного відділу Бердичівської районної військової адміністрації та Бердичівської міської лікарні про відсутність запитуваних документів, копія дитячого фотознімку з написом, копія архівної довідки щодо актового запису про народження ОСОБА_4 , копія запису акту про народження ОСОБА_4 , копія акту про смерть ОСОБА_4 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 , копія свідоцтва про смерть ОСОБА_21 , копія повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо народження ОСОБА_2 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_9 , копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_9 , копія договору оренди житлового приміщення, письмові пояснення ОСОБА_10 , ОСОБА_27 ), не є доказами, які б підтверджували факт родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , і фактично позов ґрунтується виключно на поясненнях позивача, заінтересованого в даному спорі, поясненнях третьої особи ОСОБА_3 , яка згідно актового запису про народження № 41 зареєстрована як матір позивача, та поясненнях відповідача ОСОБА_2 , яка, за доводами позивача, є племінницею померлої ОСОБА_4 .

Разом із тим, зазначені особи судом першої інстанції як свідки не допитувалися, не приводилися до присяги та не попереджалися судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Долучені до позову письмові пояснення ОСОБА_10 , ОСОБА_27 щодо обставин справи також не можуть вважатися належними та допустимими доказами на підтвердження обставин, на які посилався позивач ОСОБА_1 , зважаючи на те, що складання свідками письмових заяв вимогами ст. 76 ЦПК України не передбачено, а за відсутності дотримання процедури допиту свідка самі по собі письмові заяви інших осіб не можуть вважатися допустимими та достовірними доказами.

За змістом норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Положеннями ч. 6 ст. 81 чинного ЦПК України прямо передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, і аналогічні вимоги встановлено ч. 4 ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

Саме по собі пояснення учасників справи (позивача, відповідача і третьої особи) про наявність факту родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як матері і сина без доведення вказаного факту належними та допустимими доказами не можуть свідчити про доведеність даних обставин.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки зібраним у справі доказам і дійшов передчасного та помилкового висновку, що позовна заява є обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому вона підлягає до задоволення.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог про встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже позов є необґрунтованим та задоволений судом першої інстанції безпідставно.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, із неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в позові.

За подання позовної заяви Бердичівським відділом ДРАЦС у Бердичівському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м. Київ) сплачено судовий збір в розмірі 3633,60 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з позивача на користь Бердичівським відділом ДРАЦС у Бердичівському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м. Київ) понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 3633,60 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту родинних відносин, зобов`язання вчинити певні дії.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Житомирська область м. Бердичів вул. Житомирська 43 ) судовий збір в розмірі 3633,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.