Справа № 453/1694/20
№ провадження 2/453/7/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясінського Ю.Є.,

секретаря судового засідання Гринюк Л.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Сколе Львівської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателіт-Сколе» про визнання недійсним акту прийому-передачі та грошової оцінки майна, що вноситься до статутного фонду, визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі, скасування записів про право власності на об`єкти нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

22 грудня 2020 року ОСОБА_1 , в особі уповноваженого представника адвоката Решоти В.В., звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТзОВ «Сателіт-Сколе»у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати недійсним акт прийому-передачі та грошової оцінки майна, що вноситься до статуного фонду ТзОВ «Сателіт-Сколе» від 23 березня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_2 передав до статутного фонду вказаного товариства земельну ділянку площею 0,02 га. для індивідуального садівництва, розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:007:0149), вартістю 4 043, 28 грн.; нежитлові приміщення за №№ 6, 7, 8, 9, загальною площею 61,9 кв.м., вартістю 182 074 грн., та нежитлові приміщення за №№ 10, 11, 12, 13, загальною площею 65,6 кв.м., вартістю 245 119 грн., розташовані по АДРЕСА_2 ; нежитлову будівлю контору (літера «А-1») загальною площею 251,5 кв.м., та огорожу №1, вартістю 34 439 грн., розташовані по АДРЕСА_3 . Також просить визнати недійсним договір дарування частки у статутному капіталі ТзОВ «Сателіт-Сколе» від 28 серпня 2018 року, згідно котрого ОСОБА_2 безоплатно передав усі свої корпоративні права ОСОБА_3 . Ще просить скасувати Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,02 га. індивідуального садівництва по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:007:0149); нежитлові приміщення за № № 6, 7, 8, 9, загальною площею 61,9 кв.м., та нежитлові приміщення за № № 10, 11, 12, 13, загальною площею 65,6 кв.м., що знаходяться в будинку по АДРЕСА_2 ; нежитлову будівлю контору (літера «А-1»), загальною площею 251,5 кв.м., та огорожу №1, що знаходяться по АДРЕСА_3 , за ТзОВ «Сателіт-Сколе».Судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюк О.І. від 06 липня 2013 року, за реєстровим номером № 592, ОСОБА_1 (далі Позивач) позичила ОСОБА_2 (далі Відповідач) грошові кошти в сумі 200 000 доларів США. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 зобов`язувався повернути вказану суму до 06 грудня 2014 року. Однак у строк, вказаний у договорі, ОСОБА_2 позику не повернув, відтак, йдучи йому на зустріч, ОСОБА_1 уклала з ним Договір про внесення змін до Договору безпроцентної позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюк О.І. від 08 грудня 2014 року, яким внесено зміни до пункту 1 Договору безпроцентної позики грошей від 06 липня 2013 року та викладено його у наступній редакції: «слова «до 06 грудня 2014 року» замінити словами «до 01 травня 2015 року (першого травня дві тисячі п`ятнадцятого) року)». У строк, який було змінено, тобто до 01 травня 2015 року, ОСОБА_2 усю суму коштів не повернув. Станом на 01 травня 2015 року сума боргу складала 140 000 доларів США. Починаючи з 01 травня 2015 року ОСОБА_2 жодних дій спрямованих на виконання свого зобов`язання за договором позики не вчиняв. З метою захисту свого майнового права ОСОБА_1 була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 03 липня 2018 року у справі № 453/233/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за договором позики, задоволено частково. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 1 376 694,67 грн., з яких 1 232 810,00 сума основного боргу за договором позики та 143 884,67 грн. 3 % річних від простороченої суми. Вказане рішення набрало законної сили. Однак фактичне його виконання є неможливим з огляду на наступне. 23 березня 2018 року Протоколом №1 Загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателіт-Сколе» затверджено Статутний капітал ТзОВ Сателіт Сколе» в розмірі 500874, 28 грн. Зокрема, загальні збори вирішили, що ОСОБА_2 , громадянин України, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , вносить в Статутний капітал вклад у вигляді земельної ділянки площею 0,02 га. для індивідуального садівництва по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:007:0149), вартістю 4 043, 28 грн.; нежитлові приміщення за № № 6, 7, 8, 9, загальною площею 61,9 кв.м., вартістю 182 074 грн., та нежитлові приміщення за № № 10, 11, 12, 13, загальною площею 65,6 кв.м., вартістю 245 119 грн., що знаходяться по АДРЕСА_2 ; нежитлову будівлю контори (літера «А-1»), загальною площею 251,5 кв.м., та огорожу №1, вартістю 34 439 грн., розташовані по АДРЕСА_3 . Загальна вартість вкладу становить 465 675,28 грн., частка якого у Статутному капіталі ТзОВ «Сателіт-Сколе» складає 93%. З Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 24 січня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року у справі №453/1071/19 вбачається, що влітку 2018 року ОСОБА_2 відчужив належну йому частку в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сателіт-Сколе» шляхом дарування своїх корпоративних прав доньці ОСОБА_3 . Таким чином, після того як ОСОБА_2 стало відомо про відкриття провадження у справі №453/233/18 за позовом про стягнення заборгованості за договором позики, де він виступає в ролі відповідача, він одразу ж відчужив усе належне йому майно шляхом передачі останнього до статутного фонду ТзОВ «Сателіт-Сколе», а натомість набув частку у статутному капіталі даного товариства, які згодом безоплатно передав доньці шляхом дарування своїх корпоративних прав. Отже, можна прийти до висновку, що вищевказані правочини мають ознаки фіктивності та були вчиненні з метою унеможливлення виконання рішення суду про стягнення коштів у майбутньому та як наслідок, не виконання зобов`язання за договором позики від 06 липня 2013 року, реєстровий номер 592. Враховуючи вище наведене просить суд задоволити позов в повному обсязі.

02 лютого 2021 року від представника відповідачів адвоката Гороха В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачів просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що відповідачі не вчиняли дій з наміром завдати шкоди ОСОБА_1 та не зловживали своїм правом в інших формах, а відтак акт прийому-передачі та грошової оцінки майна, що вноситься до статутного фонду Товариства від 23 березня 2018 року та договір дарування частки в статутному капіталі ТзОВ «Сателіт-Сколе» від 28 серпня 2018 року не є фіктивними правочинами, що виключає скасування записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно ТзОВ «Сателіт-Сколе».

Натомість позиція представника позивача адвоката Решоти В.В. щодо не врахування Львівським апеляційним судом такої основоположної засади цивільного законодавства, як добросовісність, зводиться до незгоди з рішенням суду апеляційної інстанції, яке набрало законної сили і яке не оскаржене до Верховного Суду. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 немає.

25 березня 2021 року від представника позивача адвоката Решоти В.В. надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що на момент відчуження ОСОБА_2 усього належаного йому майна факт порушення останнім своїх зобов`язань за договором позики вже настав. Таким чином, можна говорити про принцип добросовісності, й фундаментальним для цивільно-правових відносин. З конструкції ч.3 ст. 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вказує, що 24 липня 2019 року Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи 405/1820/17, провадження № 61-276ісві9, вказував, що вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договор зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями передт кредитором.

Якщо аналізувати відносини у цій справі крізь призму вищевказаної позиції Верховного Суду, то необхідно наголосити на наступні моменти: 1. ОСОБА_2 відчужив усе належне йому майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості за договором позики; 2. ОСОБА_2 безоплатно передав усі свої корпоративні права за договором дарування, тобто безоплатно; 3. ОСОБА_2 безоплатно передав усі свої корпоративні права на користь близького родича, своєї доньки ОСОБА_3 ; 4. Після відчуження спірного майна у ОСОБА_2 відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Просить суд відмовити у прийнятті відзиву з додатками з огляду на те, що такий надіслано на некоректну адресу, тобто з порушенням процесуальних вимог. Позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

06 квітня 2021 року представник відповідачів адвокат Горох В.В. подав заперечення в яких просив відхилити мотиви пояснень та аргументів, наведених представником позивача адвокатом Решотою В.В., у відповіді на відзив від 19 березня 2021 року. Відмовити у задоволенні позовної заяви.

Ухвалою судді Микитина В.Я. від 23 грудня 2020 року вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на: земельну ділянку площею 0,02 га для індивідуального садівництва, розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :01:007:0149); нежитлові приміщення за № № 6, 7, 8, 9, загальною площею 61,9 кв.м., та нежитлові приміщення за № № 10, 11, 12, 13, загальною площею 65,6 кв. м., розташовані по АДРЕСА_2 ; нежитлову будівлю контори (позначена у технічному паспорті літерою А-1) загальною площею 251,5 кв.м., та огорожу № 1, розташовані по АДРЕСА_3 .

Розпорядженням керівника апарату Сколівського районного суду Львівської області Середи Т.М. №3 від 05 січня 2021 року, у зв`язку з тимчасовим відрахуванням із штату Сколівського районного суду Львівської області судді Микитина В.Я. у зв`язку з його переведенням шляхом відрядження до Стрийського міськрайонного суду Львівської області, згідно п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, здійснено повторний авторозподіл вказаної цивільної справи, яка знаходилася в провадженні судді Микитина В.Я.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Сколівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року справа передана для розгляду судді Ясінському Ю.Є

Ухвалою судді від 14 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку загального позовного провадження і відкрито підготовче провадження. Підготовче засідання призначено на 16 березня 2021 року з викликом сторін.

Ухвалою судді від 23 лютого 2021 року відмовлено у задоволені клопотання в.о. директора ТзОВ «Сателіт-Сколе» Диркавець Наталії Степанівни про зустрічне забезпечення позову.

Ухвалою судді від 05 липня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті на 09 вересня 2021 року.

Позивач Крестовнікова О.В. у судове засідання не з`явилась, однак 17 жовтня 2023 року представник позивача адвокат Решота В.В. надіслав на електрону адресу суду клопотання (вх.№ЕП-1355) в якому просив подальший розгляд справи проводити без участі позивачки та її представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задоволити в повному обсязі. 10 березня 2025 року представник позивачки- адвокат Решота В.В. надіслав додаткові пояснення щодо позову та просив врахувати при ухвалені остаточного судового рішення у цій справі.

03 квітня 2025 року, до початку судового засідання, представник відповідачів адвокат Горох В.В., за допомогою системи «Електронний суд»,надіслав клопотання в якому зазначив, що Відповідачі повністю не визнають позовних вимог ОСОБА_1 , підтримують доводи, які викладені в їх відзиві на позовну заяву, запереченні, письмових додаткових поясненнях та просять суд відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 . Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 43, 64, ч.3 ст. 211 ЦПК України, просить суд розглянути дане клопотання та справу № 453/1694/20 за відсутності відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ТзОВ Сателіт-Сколе та їх представника адвоката Гороха В.В.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наспупного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст. 4 та ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно Договору безпроцентної позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюк О.І. від 06 липня 2013 року за реєстровим номером № 592, ОСОБА_1 (далі Позивач) позичила ОСОБА_2 (далі Відповідач) грошові кошти в сумі 200 000,00 доларів США. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 зобов`язувався повернути вказану суму до 06 грудня 2014 року. Однак у строк, вказаний у договорі, ОСОБА_2 позику не повернув, відтак, йдучи йому на зустріч, ОСОБА_1 уклала з ним Договір про внесення змін до Договору безпроцентної позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюк О.І. від 08 грудня 2014 року, яким внесено зміни до пункту 1 Договору безпроцентної позики грошей від 06 липня 2013 року та викладено його у наступній редакції: «слова «до 06 грудня 2014 року» замінити словами «до 01 травня 2015 року (першого травня дві тисячі п`ятнадцятого) року)». У строк, який було змінено, тобто до 01 травня 2015 року, ОСОБА_2 усю суму коштів не повернув. Станом на 01 травня 2015 року сума боргу складала 140 000 доларів США. Починаючи з 01 травня 2015 року ОСОБА_2 жодних дій спрямованих на виконання свого зобов`язання за договором позики не вчиняв.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 03 липня 2018 року у справі № 453/233/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за договором позики, задоволено частково. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 1 376 694,67 грн., з яких 1 232 810,00 гривень сума основного боргу за договором позики та 143 884,67 гривень 3 % річних від простороченої суми. Вказане рішення набрало законної сили.

Рішенням у формі протоколу № 1 від 23 березня 2018 року засновниками ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 створено ТзОВ «Сателіт-Сколе» (далі Товариство) та затверджено Статут Товариства, який є установчим документом. Згідно цих документів 26 березня 2018 року проведено державну реєстрацію юридичної особи, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27 березня 2018 року.

На підставі протоколу № 1 від 23 березня 2018 року засновниками Товариства 23 березня 2018 року складено акт прийому-передачі та грошової оцінки майна, що вноситься до статутного фонду ТзОВ «Сателіт-Сколе». Як вбачається із цього акта ОСОБА_2 вніс до Статутного капіталу Товариства вклад у виді нерухомого майна, а саме земельну ділянку площею 0,02 га. для індивідуального садівництва, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:007:0149, нежитлові приміщення за № 6, 7, 8, 9, загальною площею 61,9 кв.м., та нежитлові приміщення за № 10, 11, 12, 13, загальною площею 65,6 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_2 , нежитлову будівлю контори (літера «А-1») загальною площею 251,5 кв.м., та огорожу № 1, розташовані по АДРЕСА_3 . Загальна вартість вкладу становить 465 675,28 грн., а розмір частки ОСОБА_2 складає 93%.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 24 січня 2020 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ТзОВ «Сателіт-Сколе», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання недійсними рішення Загальних зборів засновників (учасників) ТзОВ «Сателіт-Сколе» від 23 березня 2018 року в частині внесення до Статутного капіталу ТзОВ «Сателіт-Сколе» майна, належного ОСОБА_2 відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 453/1071/19 Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 24 січня 2020 року залишено без змін. З даного Рішення вбачається, що влітку 2018 року ОСОБА_2 відчужив належну йому частку в ТзОВ «Сателіт-Сколе» шляхом дарування своїх корпоративних прав доньці ОСОБА_3 .

Боржник не є абсолютно вільним в обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами. Правочин щодо відчуження майна набуває ознак фраудаторного саме в період настання у боржника обов`язку щодо погашення заборгованості перед кредитором, а не з набранням законної сили рішення суду про стягнення з боржника коштів на користь кредитора.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.10.2024 року у справі № 601/2035/23 міститься правовий висновок про те, що «цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном, з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи кредитора, за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора».

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) вказано, що «приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин)». Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.

У разі невідповідності фраудаторного правочину загальним принципам цивільного права та його вчинення з виходом за межі цивільних прав суди можуть визначити юридичну кваліфікацію такого правочину із застосуванням загальних положень ЦК України».

Аналогічні за змістом висновки сформовані та підтримані Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 02 жовтня 2024 року у справі № 703/3501/22, від 26 серпня 2024 року у справі № 726/1110/23, від 23 грудня 2024 року у справі № 642/3557/23, від 08 січня 2025 року у справі № 760/21831/18.

У постановах Верховного Суду від 09 серпня 2024 року в справі № 361/155/21 (провадження № 61-3612св24), від 29 червня 2022 року в справі № 750/11492/19 (провадження № 61-4044св21) вказано, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Водночас та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

У цій справі цілеспрямовані та послідовні дії ОСОБА_2 однозначно свідчать намагання боржника стати неплатоспроможним і як наслідок уникнути боргу за договором позики. Метою внесення майна засновником до статутного капіталу має бути забезпечення підприємницької діяльності цього господарського товариства. Подальше ж дарування, після ухвалення судом рішення не на користь відповідача, частки у статуному капіталі своїй дочці з метою реалізації своїх спадкових прав досить свідчить про відсутність наміру використання відчуженого майна у господарській діяльності відповідача. Такі дії ОСОБА_2 свідчать, що реальним наміром вчинення цих правочинів було позбавлення позивача власності, а не ведення господарської діяльності відповідачем та отримання прибутку від такої діяльності ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу № 1 Загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателіт-Сколе» від 23 березня 2018 року вбачається, що при формуванні статутного капіталу ТзОВ «Сателіт-Сколе» ОСОБА_2 було внесено нерухоме майно, значна частина якого, наприклад земельної ділянки для індивідуального садівництва, не могла бути використана для ведення господарської діяльності ТзОВ «Сателіт-Сколе» визначеної статутом, а також співмірності внесків учасників (засновників), це також свідчить про фраудитарність правочину щодо передання майна Відповідачу.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідачів, а саме, що: «натомість акт прийому-передачі та грошової оцінки майна, що вноситься до статутного фонду ТзОВ Сателіт-Сколе від 23 березня 2018 року не є підставою для державної реєстрації створення юридичної особи ТзОВ Сателіт-Сколе в розумінні ч.1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», про що свідчить електронний примірник Опису документів, що подаються заявником для державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державна реєстрація створення юридичної особи, сформованого від 30 вересня 2021 року. Також цей акт не підтверджує волевиявлення засновника та немає юридичних наслідків набуття права власності на корпоративні права у цьому Товаристві. Акт прийому-передачі та грошової оцінки майна, що вноситься до статутного фонду ТзОВ Сателіт-Сколе від 23 березня 2018 року, який складався в довільній формі та не підлягав нотаріальному посвідченню, не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, а є лише одним із доказів, що підтверджує належне виконання засновником ОСОБА_2 свого зобов`язання з передачі власного майна до статутного фонду ТзОВ Сателіт-Сколе, та документом первинного бухгалтерського обліку, на основі якого складений баланс Товариства, що відображає серед іншого статутний капітал даної юридичної особи, а відтак він не підлягає визнанню недійсним» - з огляду на наступне:

Згідно із ч.ч. 1-4 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бутиодносторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до п.3 ч. 5 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю (далі в цій частині - Товариство) подається, зокрема, один із таких відповідних документів: а) рішення загальних зборів учасників товариства про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників; б) рішення загальних зборів учасників товариства про виключення учасника з товариства; в) заява про вступ до товариства; г) заява про вихід з товариства; ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства; д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного

капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства; е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення з (повернення з володіння) відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства.

Із зазначеної норми вбачається можливість внесення змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на підставі подання лише акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства.

Отже, керуючись вищенаведеними положеннями законодавства, можна прийти до висновку, що акт приймання-передачі та грошової оцінки майна, що вноситься до статутного фонду ТзОВ «Сателіт Сколе» від 23 березня 2018 року є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на корпоративні права.

Вищезазначене підтверджується і судовою практикою Верховного Суду, зокрема у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 569/10331/21, де Верховний Суд дійшов висновку, що «акт приймання-передачі майна до статутного капіталу є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки набуття та припинення права власності на нерухоме майно».

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає право позивача порушеним з боку відповідачів і має підстави для захисту цього порушеного права у спосіб, заявлений позивачем у позові: про визнання недійсним акту прийому-передачі та грошової оцінки майна, що вноситься до статутного фонду, визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі, скасування записів про право власності на об`єкти нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оскільки беручи грошові кошти у позику ОСОБА_2 усвідомлював, що є боржником у зовоб`язанні, тому у нього вже тоді виник обов`язок щодо повернення цих коштів.

Судом встановлено, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним акту прийому-передачі та грошової оцінки майна, що вноситься до статутного фонду, визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі, скасування записів про право власності на об`єкти нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006).

Подані представником відповідачів відзиву, заперечень, додаткових пояснень та досліджені в судовому засіданні письмові докази не спростовують доводів позивача.

З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі ч.2 ст. 5 ЦПК України суд відповідно до викладених в позові вимог вважає ефективним і таким, що не суперечить закону саме такий спосіб захисту порушеного права позивача. Це не виходить за межі заявлених позовних вимог і не порушує вимог ст. 5 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним акт прийому-передачі та грошової оцінки майна, що вноситься до статуного фонду ТзОВ «Сателіт-Сколе», від 23 березня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_2 передав до статутного фонду вказаного Товариства: - земельну ділянку площею 0,02 га. для індивідуального садівництва, розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :01:007:0149); нежитлові приміщення за № № 6, 7, 8, 9, загальною площею 61,9 кв.м., та нежитлові приміщення за № № 10, 11, 12, 13, загальною площею 65,6 кв.м., розташовані по АДРЕСА_2 ; нежитлову будівлю контори (літера «А-1»), загальною площею 251,5 кв.м., та огорожу №1, розташовані по АДРЕСА_3 .

Визнати недійсним договір дарування частки у статутному капіталі ТзОВ «Сателіт-Сколе» від 28 серпня 2018 року, згідно якого ОСОБА_2 безоплатно передав усі свої корпоративні права ОСОБА_3 .

Скасувати Державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сателіт-Сколе» на: земельну ділянку площею 0,02 га. для індивідуального садівництва по АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :01:007:0149); нежитлові приміщення за № № 6, 7, 8, 9, загальною площею 61,9 кв.м., та нежитлові приміщення за № № 10, 11, 12, 13, загальною площею 65,6 кв. м., що знаходяться в будинку по АДРЕСА_2 ; нежитлову будівлю контори (літера «А-1»), загальною площею 251,5 кв.м. та огорожу №1, що знаходяться по АДРЕСА_3 та припинити право власності на вказане майно.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТзОВ «Сателіт-Сколе» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2942 (дві тисячі дев`ятсот сорок дві) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , адреса для листування в Україні - АДРЕСА_6 ,РНОКППв Україні НОМЕР_1 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сателіт-Сколе» (зареєстровано за адресою: 82600, Львівська обл., Стрийський район, м. Сколе, вул. Гоголя, 3, )

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Ю.Є. Ясінський