Справа № 513/745/24
Провадження № 2/513/101/25
Саратський районний суд Одеської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2025 року Саратський районний суд Одеської області в складі: головуючої судді Рязанової К.Ю., за участю секретаря судового засідання Филипчук Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у с. Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовною заявою Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСВІТ ТД» про витребування земельної ділянки,
у с т а н о в и в:
21 червня 2024 року позивач, який діє в інтересах держави в особі Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області звернувся з вказаним позовом до Саратського районного суду Одеської області.
Також, зазначає, що предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння. Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.
Прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області Кайкуліна І.О. у судове засідання не з`явилася, від неї надійшла письмова заява, в якій вона просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідачу ОСОБА_1 судові виклики надсилались за адресою його місця проживання, однак відповідач до суду не з`явився, будь-яких заяв або клопотань не подав.
Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОСВІТ ТД», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом надіслання судової повістки до особистого Електронного кабінету, до суду не з`явився, будь яких заяв та клопотань не подав.
Згідно з пунктом 4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.
Отже, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав відзив.
За положеннями ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до частини 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З матеріалів справи вбачається, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.
За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі цього рішення державним реєстратором Надеждинської сільської ради Саратського району Одеської області Коноплян Т.І. 27 листопада 2020 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право приватної власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку (індексний номер рішення 55462371).
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
При цьому частинами третьою та четвертою статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.
Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 га.
Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч.6 ст. 118 ЗК України).
Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство», громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 га, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених ст. 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства.
Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину у власність для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) (ч. 2 ст. 121 ЗК України).
Отже, зміт ст.ст. 116, 121 ЗК України визначає одноразовість отримання земельної ділянки у власність.
Однак, приймаючи оспорюване рішення, Петропавлівська сільська рада Саратського району Одеської області, факт реалізації ОСОБА_1 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не перевірила, чим порушила вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності.
Вирішуючи питання щодо витребування земельної ділянки у відповідачів суд приймає до уваги таке.
За приписами статті 317 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.
Згідно із ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Враховуючи встановлені судом обставини, відповідно до яких ОСОБА_1 всупереч вимог закону повторно скористався правом на отримання земельної ділянки, у відповідності до ст. 387 ЦК України вказана земельна ділянка підлягає витребуванню.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оренду землі» та ч. 1 ст. 93 ЗК України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 27 цього Закону передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
За своєю правовою природою право оренди це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування цим майном. Орендар як володілець і користувач земельною ділянкою фактично утримує її у себе та виконує щодо неї всі правомочності власника, а також використовує всі властивості землі для задоволення своїх потреб.
Згідно з ч. 1 ст. 410 ЦК України землекористувач має право володіти та користуватися земельною ділянкою в повному обсязі відповідно до умов договору.
За обставин даної справи тимчасовим володільцем спірної земельної ділянки виступає ТОВ «АГРОСВІТ ТД».
Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку усіх сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.
Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 набув у власність спірну земельну ділянку, та у подальшому передав її в оренду, остання має бути витребувана ще й від наступного набувача ТОВ «АГРОСВІТ ТД» з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, оскільки вибула з володіння поза волею держави, як їх власника.
Оцінюючи співмірність втручання у права відповідачів, суд приймає до уваги те, що позов прокурора спрямований на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки у приватну власність та повернення у державну власність землі, яка вибула з власності держави незаконно поза її волею.
У свою чергу суспільний інтерес полягає у поверненні в розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю.
Зважаючи на встановлені обставини справи, відповідачі не несуть надмірний тягар, оскільки не можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для їх прав, а обраний позивачем спосіб захисту витребування земельної ділянки у відповідачів є співмірним, пропорційним.
Захист порушених інтересів держави покладено на органи прокуратури ст. 131-1 Конституції України, Законом України «Про прокуратуру», ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України.
Представництво інтересів держави в суді є конституційною функцією органів прокуратури.
Так, ст. 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України встановлюють підстави та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно із ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно.
Оскільки Петропавлівською сільською радою Саратського району Одеської області протиправно, всупереч вимог земельного законодавства передано відповідачу ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, який право на безоплатну приватизацію земельної ділянки даного виду використання, гарантоване законодавством, уже реалізував, позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню повністю.
Отже, звернення до суду прокурора з позовом узгоджується з вимогами частини 3 статті 56 ЦПК України та частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачів обов`язок по відшкодуванню на користь Одеської обласної прокуратури судових витрат по сплаті судового збору.
Відповідно до платіжної інструкції № 1107 від 11 червня 2024 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6056,00 гривень за подання позову, та згідно з платіжною інструкцією № 1113 від 11 червня 2024 року 1514,00 гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Отже загальна сума судового збору становить 7570,00 гривень, яка підлягає стягненню з відповідачів по 3785,00 гривень з кожного.
Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позовну заяву Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСВІТ ТД» про витребування земельної ділянки у власність громади, - задовольнити.
Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 25 червня 2024 року у справі №513/745/24; 2-з/513/12/24 скасувати після набрання рішенням законної сили.
Заочне рішення може бути переглянуто Саратським районним судом Одеської області за заявами відповідачів, які можуть бути подані протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після проголошення рішення, а відповідачем - протягом тридцяти з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Інформація про учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 13 грудня 2001 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення виготовлено 16 квітня 2025 року.
Суддя К. Ю. Рязанова