Справа № 357/4536/25
Провадження № 2-с/357/26/25
У Х В А Л А

іменем України

"18" квітня 2025 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхов О.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут»,-

В С Т А Н О В И В:

15 квітня 2025 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про скасування судового наказу по цивільній справі № 357/4536/25 провадження № 2-н/357/930/25 від 03 квітня 2025 року, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, з огляду на наступне.

09.08.2024 р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» в особі представника Єфременко В.М. про стягнення з нього на користь стягувача заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 6 019,24 грн, інфляційні втрати в розмірі 79,68грн, 3% річних в розмірі 11,87грн, за судовий збір в розмірі 302,80 грн.

Нажаль, з судового наказу не вбачається за який період судом стягується заборгованість.

З матеріалів справи, отриманої поштовим направленням, вбачаються роздруківки нарахувань: в одній - за спожитий газ за період з 06 місяця 2021 р. по 02 місяць 2025 р. на суму 6 019,24 грн, а в другій таблиці - з розрахунку інфляційні втрати в розмірі 79,68 грн за період з грудня 2020 р., та 3% річних в розмірі 11,87 грн за період з 26.11.20 по 26.01.21, а також стягнення сплаченого судового збору у розмірі 302,80 грн.

В позовних вимогах позивачем не ставиться питання стягнення заборгованості саме за який період.

Судовий наказ він отримав поштовим направленням та згідно до Трекінгу Укрпошти позначено дата - «08» квітня 2025року.

Відповідно до норми ст. 170 ЦПКУ для оскарження надається протягом 15-денного строку з дня отримання копії, отже кінцевий строк для оскарження - до 23.04.2025 р.

Вважає, що судовий наказ від 03.04.2025 р. підлягає скасуванню, оскільки посилання стягувача на обставини, які свідчать про наявність в нього боргу не відповідають фактичним обставинам, і мають повну необґрунтованість вимог стягувача.

Він, ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - є неналежним відповідачем, так як не має права власності на квартиру АДРЕСА_2 , в ній не проживає та не користується. З позивачем ніяких відносин не має, також договори інші документи на предмет його послуг не укладав.

Дану квартиру він раніше придбав 18.05.2011 р. за договором купівлі - продажу у спільну часткову власність по 1/2 частини на себе та на його онука, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є повнолітнім і власником своєї 1/2 частини квартири по сьогодення.

Належну йому 1/2 частини квартири у спільній частковій власності він подарував 15.10.2014 р., за договором дарування частини квартири своєму сину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розірвав шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за рішенням Білоцерківського мр/с Київської області у справі 357/12581/13-ц в провадженні 2/357/3891/13, і так як з 2013 р. не проживав за адресою: кв. АДРЕСА_2 , за нотаріально посвідченим договором про припинення права на аліменти для дитини, у зв`язку з передачею права власності на частку квартири частку, цю частину передав своєму синові, малолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який і є співвласником квартири по сьогодення.

Отже, в кв. АДРЕСА_2 , з 2013 року проживають: мати, ОСОБА_4 , та діти, які є власниками, у спільній частковій власності, квартири, тобто: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18.05.2011 р., та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 14.12.2021 р.

ОСОБА_3 зі своєю дружиною та дітьми проживає з 2017 року у житловому приміщенні дружини за іншим місцем проживання.

Відповідно норм ст.ст. 15, 137 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою та дані витрати підлягають розподілу разом із іншими судовими витратами.

Судові витрати складають: оплата судового збору 176,40 грн. Оплата правничої допомоги 3 000 грн.

Просив скасувати судовий наказ № 357/4536/25 від 03 квітня 2025 року, виданий Білоцерківським міськрайонним суду Київської області, та судові витрати покласти на ТОВ «Київоблгаз збут».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Орєхова О.І.

Заява про скасування судового наказу з додатками, матеріали цивільної справи № 357/4536/25 провадження № 2-н/357/930/25 згідно контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, отримані для розгляду 16 квітня 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Подана заява про скасування судового наказу відповідає вимогам ст. 170 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Судом встановлено, що 03 квітня 2025 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ, яким було стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 6 019,24 грн, інфляційні втрати в розмірі 79,68 грн, 3% річних в розмірі 11,87 грн, та судовий збір в розмірі 302,80 грн.

Згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, який був направлений за адресою реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , убачається, що вищевказаний судовий наказ ОСОБА_1 отримав 08.04.2025.

Отже, встановлено, що строк подачі даної заяви не пропущений, так як ОСОБА_1 15.04.2025 подав до канцелярії суду заяву про скасування судового наказу, після ознайомлення із судовим наказом та додатків до нього.

Також було встановлено, що відповідно до Договору дарування частини квартири від 15 жовтня 2014 року ОСОБА_1 передав майно у власність безоплатно - 1/2 частину квартири під АДРЕСА_2 , посвідченого державним нотаріусом Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В., ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Як встановлено ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Аналіз норм ЦПК України, які регламентують наказне провадження, дає підстави для висновку про те, що наказне провадження це самостійний вид провадження цивільного судочинства, що існує поряд із позовним і окремим провадженням, якому притаманна певна процесуальна форма, що має певні особливості, пов`язані з тим, що ця форма забезпечує захист прав та інтересів стягувача, що має документи проти боржника, який не виконує свої зобов`язання. Метою наказного провадження є спрощення, скорочення та здешевлення судової процедури у тих випадках, коли це можливо та виправдано, та є ефективним засобом захисту прав боржника у безспірних справах. При вирішенні питання про видачу судового наказу суд не перевіряє обґрунтованість заявлених стягувачем вимог, оскільки на час видачі судового наказу суду невідомо про наявність спору між сторонами, через що в разі незгоди із таким наказом боржник може подати заяву про його скасування чи перегляд за нововиявленими обставинами, наслідком чого є скасування судом такого судового наказу, виданого в порядку наказного провадження.

Як роз`яснено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року за № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Крім того, мають враховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником; із доданих документів вбачається пропуск позовної давності, то така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто, в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, а тому відповідна заява боржника є єдиною підставою для скасування судового наказу.

Дослідивши матеріали справи та заяву про скасування судового наказу з копіями додатків, суд прийшов до висновку про скасування судового наказу від 03 квітня 2025 року у справі № 357/4536/25, оскільки з даних матеріалів вбачається, що між сторонами існує спір, який підлягає розгляду судом у спрощеному позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Щодо вимог в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, суд приходить до наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

До заяви про скасування судового наказу додано доказ сплати судового збору у розмірі 151,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 28 від 11.04.2025, а також докази оплати послуг адвоката у розмірі 3 000 грн, що підтверджується Квитанцією до прибуткового касового ордера від 12.04.2025, Актом № 1 виконаних робіт.

За змістом положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Суд звертає увагу на той факт, що відповідно до частини першої ст. 42 ЦПК України, сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про скасування судового наказу розглядається в порядку наказного провадження.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» звернулося до суду в порядку наказного провадження, в якому передбачено спрощене судове провадження. Заява про скасування судового наказу також подана у порядку наказного провадження

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч. 2 ст. 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Суддя зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі. Отже, стягувач за правилами наказного провадження буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3 та 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України.

Разом з тим, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже, саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає, оскільки зі змісту норм ЦПК України заявник позбавлений можливості заперечувати проти вимог боржника, що стосуються відшкодування витрат на правничу допомогу.

У стягненні судового збору, сплаченого при подачі заяви про скасування судового наказу, слід також відмовити, з огляду на те, що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника.

При цьому, з огляду на приписи ч. 2 ст. 164 ЦПК України, можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Також, слід зауважити, що скасуванням судового наказу спір по суті не вирішується. Тому підстав для стягнення судового збору на користь заявника та інших витрат не має.

При цьому, стягувач, який звертався до суду із заявою про видачу судового наказу не позбавлений права звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження, визначеному ЦПК України.

Керуючись, ст.ст. 19, 160, 167, 170, 171, 260, 261, 353 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» про скасування судового наказу,- задовольнити частково.

Скасувати судовий наказ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2025 року по цивільній справі № 357/4536/25 провадження 2-н/357/930/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 6 019,24 грн, інфляційні втрати в розмірі 79,68 грн, 3% річних в розмірі 11,87 грн та судового збору у розмірі 302,80 грн.

В частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, - відмовити.

Роз`яснити стягувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 18 квітня 2025 року.

Суддя О. І. Орєхов