Справа №524/6855/23
Провадження №2/524/3426/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом АТ «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 138137,51 грн, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13.01.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ЦФР» був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 92941,78 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом. 20.09.2021 права вимоги за кредитним договором були відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, його заборгованість за кредитом станом на 08.06.2023 становить 138137,51 грн.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

У відзиві представник відповідача зазначив, що відповідач проти задоволення позову заперечує. Просив врахувати, що кредитний договір не містить розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, а надані позивачем копії «Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» не містять підпису позичальника або будь-яких інших доказів того, що саме ці «Умови» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи кредитний договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Вважає, що з цих підстав не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення відсотків у сумі 11748,35 грн та 55053,69 грн. Вказав, що матеріали справи не містять доказів надання кредитних коштів позичальнику у зазначеному позивачем розмірі, і позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредитодавцем у відповідності до п. 1.4. кредитного договору були перераховані кошти у сумі 31624,33 грн на рахунок ТОВ «ФК «ЦФР», кошти у сумі 200 грн на рахунок ТОВ «ЦФР», а також 600 грн; 8594,96 грн та 800 грн на рахунок ПАТ «Страхова компанія «ТАС», у якості страхових платежів за ОСОБА_1 , як і не надано доказів того, що такі договори страхування взагалі були укладені. Звертав увагу, що надана позивачем копія платіжної інструкції № від 13.01.2021 про, нібито, перерахування коштів у сумі 49500 грн не належить до первинних документів, за якими станом на 13.01.2021 могла проводитись банківська операція з перерахування коштів, а фінансовий інструмент «платіжна інструкція» був запроваджений значно пізніше.

Також зазначив, що відповідач сплатила на рахунок банку 54900 грн.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ

05.01.2024 ухвалено заочне рішення по справі.

07.02.2025 скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що 13.01.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ЦФР» був укладений кредитний договір за умовами якого кредит надавався позичальнику на таких умовах: сума кредиту 92941,78 грн, строк кредиту 36 місяців.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору , підписавши цей Договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту, такі суми коштів за наступними реквізитами:

?ТОВ «ФК «ЦФР» НОМЕР_1 31624,33 грн;

?АТ «ТАСкомбанк» НОМЕР_2 49500 грн;

?ПАТ «Страхова компанія «ТАС» НОМЕР_3 600 грн;

?ПАТ «Страхова компанія «ТАС» НОМЕР_3 8594,96 грн;

?ПАТ «Страхова компанія «ТАС» НОМЕР_3 800 грн;

?ТОВ «ЦФР» НОМЕР_4 200 грн.

У п.4 Паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5176629 зазначено суму кредиту 92941.78 грн. та строк на який надається кредит - 36. У п. 5 Паспорту кредиту сторонами встановлені розмір процентної ставки: при наданні кредиту 2%, щомісячна 3.19%, загальна річна 11.99%, реальна річна 89.19%. Пункт 5 Паспорту кредиту містить відомості щодо орієнтовної загальної вартості кредиту. Пунктом 6 Паспорту кредиту встановлений порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів). Документ також підписано сторонами.

Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (ідентифікаційний код: 35725063) редакція від 04.05.2020 затверджені наказом Генерального директора позивача №13 від 04.05.2020. У п.1.7 якого наведено, що умови розміщено на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» (www.krеditmarkеt.ua). У відповідності до п. 2.1 наведених умов Кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок, зазначений позичальником в кредитному договорі. За п. 5.1. Умов, позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти.

20.09.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» було укладено договір факторингу №200921 за умовами якого до АТ «ТАСКОМБАНК» перейшло право вимоги за договором .

НОРМИ ПРАВА

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526, 610, 611, 625 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В ч.1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОЦІНКА СУДУ

Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування певних стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає відповідний розподіл та покладання тягаря доказування на сторони певним чином. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2023 року у справі № 757/34475/19-ц.

На обґрунтування своєї позиції щодо укладення кредитного договору та досягнення між сторонами домовленості щодо всіх його істотних умов, в тому числі погодження процентної ставки, позивач надав суду копію кредитного договору , копію паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5176629, копію Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР».

В своїх запереченнях проти позову представник відповідача просив врахувати, що долучені позивачем Умови не містять підпису позичальника, а паспорт кредиту не є частиною договору.

Оцінюючи доводи сторін та наявні в справі докази, суд відзначає наступне.

Суд погоджується із тим, що долучені позивачем Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» не містять підпису позичальника. Разом із тим суд відзначає, що в п.2.2 Кредитного договору від 13.01.2021 цей Договір, Паспорт кредиту № 5176629 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», редакція 04.05.2020, складають єдиний кредитний договір.

Тобто, в підписаному позичальником документів чітко визначено редакцію Умов отримання фінансових кредитів з якими позичальник ознайомився до укладення договору.

Однак, суд вважає слушними доводи представника відповідача з приводу того, що паспорт кредиту не є складовою кредитного договору.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 травня 2022 року по справі № 393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом та виклав таку позицію: «Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.»

З цих підстав, суд вважає, що не заслуговують на увагу доводи банку про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, а відтак суд погоджується із доводами представника відповідача, що сторонами договору відсоткова ставка та строки повернення кредиту не погоджені. Суд наголошує на тому, що Умови отримання фінансових кредитів містять лише положення щодо порядку надання кредиту, черговості погашення вимог, відповідальності сторін, однак розміру відсотків та порядку їх сплати не містять.

Оскільки позивач не довів суду факт погодження між сторонами процентної ставки, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача в частині стягнення відсотів в сумі 11748,35 грн та 55053,69 грн.

Щодо вимог позивача в частині тіла кредиту.

Так, за погодженими між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 умовами тіло кредиту становить 92941,78 грн та розподіляється таким чином:

?31624,33 грн для погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № від 01.07.2020;

?49500 грн переказ до запитання на користь ОСОБА_1 ;

?600 грн страховий платіж;

?8594,96 грн оплата страхового платежу за договором страхування №-С від 13.01.2021;

? 800 грн оплата страхового платежу за договором страхування №-ЛО від 13.01.2021;

? 200 грн оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA».

Позивачем було заявлено вимогу про стягнення із відповідача кошті в сумі 71335,47 грн тіла кредиту.

Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду.

На підтвердження виконання свого зобов`язання з надання кредиту позивач надав суду:

-Розрахунок заборгованості по річних та щомісячних процентах станом на 08.06.2023;

-Виписки по особовому рахунку за період з 13.01.2021 по 08.06.2023;

-Платіжну інструкцію №І244994491 від 13.01.2021 на суму 49500 грн;

-Бухгалтерську довідку про перерахування коштів 31624,33 грн;

-Витяг з реєстру оплачених страховок ЗАТ «СК «ТАС» на суми 800 грн, 8594,96 грн та 600 грн;

-Витяг з реєстру оплачених страховок ТОВ «САППОРТ.УА» на суму 200 грн;

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд приймає до уваги те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Судом були проаналізовані надані позивачем виписки:

- НОМЕР_5 (а.с.15) містить інформацію про операції з «погашення кредитної заборгованості», «погашення відсотків», «погашення комісії»;

- НОМЕР_6 (а.с.16) містить інформацію про операції з «перенесення на прострочену заборгованість суми заборгованості за комісіями», «погашення заборгованості за простроченою комісією»;

- НОМЕР_7 (а.с.17) містить інформацію про операції з «нарахування відсотків»;

- НОМЕР_8 (а.с.18) містить інформацію про операції з «перенесення на прострочену заборгованість суми заборгованості за відсотками», «погашення заборгованості за простроченими відсотками»;

- НОМЕР_9 (а.с.19) містить інформацію про операції з «перенесення на прострочену заборгованість суми заборгованості за відсотками», «погашення заборгованості за простроченими відсотками»;

- НОМЕР_10 (а.с.20-22) містить інформацію про операції з «оприбуткування нарахованої щомісячної комісії», «нарахування комісії», «погашення комісії», «перенесення на прострочену заборгованість суми заборгованості за комісіями»;

- НОМЕР_11 (а.с.23-24) містить інформацію про операції з «нарахування відсотків»;

- НОМЕР_12 (а.с.25) містить інформацію про операції з «перенесення на прострочену заборгованість суми заборгованості за кредитом», «погашення заборгованості згідно умов кредитного договору», «перенесення на прострочену заборгованість суми заборгованості за кредитом»;

- НОМЕР_13 (а.с.26) містить інформацію про операції з «оприбуткування тіла кредиту», «погашення заборгованості», «перенесення на прострочену заборгованість».

Отже, жодна із наданих позивачем виписок по рахунками не містить відомостей про перерахування та розподіл коштів, відповідно до умов кредитного договору , а також доказів користування відповідачем кредитними коштами.

Згідно із п.12 розділу 11 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 № 1000/5 витяг зі службового документа виготовляється, якщо немає необхідності виготовляти копію. Витяг оформлюється на загальному бланку установи із дотриманням таких вимог: у назві виду документа зазначається: «витяг з наказу», «витяг з протоколу»; відтворюється повністю вступна частина (якщо вона є) службового документа; з основної частини тексту документа виписується той пункт, інформація якого необхідна; відтворюється реквізит «Підпис» (без особистого підпису); проставляються відмітка про засвідчення копії та відбиток печатки служби діловодства.

З цих підстав, суд не може погодиться із доводами позивача про те, що долучені ним бухгалтерська довідка та витяги з реєстрів є належними доказами на підтвердження факту переказу коштів, з огляду на те, що вказані документи належним чином не оформлені та не містять підпису посадової особи, яка їх складала.

Суд також вважає, що надана позивачем платіжна інструкція від 13.01.2021 не відповідає ознаці достовірності з огляду на таке.

Платіжна інструкція як офіційний платіжний документ була впроваджена в Україні у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про платіжні послуги» від 30 червня 2021 року № 1591-IX, який почав діяти з 1 серпня 2022 року. На виконання цього закону, Національний банк України постановою від 29 липня 2022 року № 163 затвердив Інструкцію про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг. Відповідно до пп. 15 п. 6 розділу І Інструкції №163 платіжна інструкція ? розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.

Отже, суд погоджується із доводами представника відповідача з приводу того, що платіжна інструкція, як платіжний документ була введена в України з 1 серпня 2022 року, тобто через 1 рік і 7 місяців після дати складання платіжної інструкції, яка була надана позивачем.

Частинами 1-3 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд приймає до уваги, що позивач, як кредитор, є розпорядником всіх необхідних документів(копій договорів, виписок по рахункам, платіжних документів), тобто в останнього не повинно було виникнути труднощів із поданням доказів. Разом із тим, своїм правом на подання відповіді на відзив та додаткових доказів на спростування заперечень відповідача, позивач не скористався, хоча мав достатньо часу для підготовки, оскільки відзив був ним отриманий 13-14 лютого 2025 року.

Судом прийнято до уваги факт сплати відповідачем коштів в сумі 54900 грн(а.с.75-76). Разом із тим, за відсутності доказів належного виконання кредитором обов`язку із надання коштів, суд позбавлений можливості належним чином надати оцінку вказаним доказам.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позивач не надав суду достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст. 526, 530, 610-612, 625, 1054 ЦК України, ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову АТ «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ