23.04.2025 Справа № 756/42/20
Ун.№756/42/20
Пр.№2/756/276/25
У Х В А Л А

07 квітня 2025 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.

секретаря Приходько К.А.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Ковальчука С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення вартості товару, неустойки та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходиться вказана вище цивільна справа.

У судовому засіданні 17.04.2025 представником відповідача - адвокатом Ковальчуком С.М. заявлено клопотання про закриття провадження у справі, з посиланням на те, що цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.01.2024, якою скасовано судові рішення у цій справі і її передано на новий розгляд до суду першої інстанції, а саме те, що встановивши, що сторони спору уклали договір, який за назвою є договором поставки, суди не дослідили питання про те, у суді якої юрисдикції слід вирішувати спір замовника з постачальником, враховуючи, зокрема, зміст цього договору, місце встановлення атракціону та характер його експлуатації.

Представником позивача 24.04.2024 подано письмові пояснення, в яких він заперечував проти закриття провадження, посилаючись на те, що укладання договору з відповідачем не поєднано з підприємницькою діяльністю позивача, атракціон не використовувався у комерційних цілях і його використання відвідувачами не приносило позивачу жодного доходу. Єдиною мето придбання атракціону була передача права користування ним у якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Зоопарк «12 місяців» для здійснення господарської діяльності саме цим товариством на власний ризик. Такі дії не носять характеру підприємництва у розумінні ГК України. На підтвердження доводів про це представником позивача подано ряд письмових доказів (а.с.103-128 т.3)

У судовому засіданні 17.04.2025, при обговоренні клопотання про закриття провадження, представник позивача заперечував проти його задоволення з посиланням на доводи, викладені у письмових поясненнях від 24.04.2024.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом безпосередньо в судовому засіданні судом було постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження.

Відповідно до ч.5 ст.259 ЦПК України, ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом без оформлення окремого документа, зазначаються у протоколі судового засідання. Суд може оформити такі ухвали окремим документом після закінчення судового засідання.

З огляду на положення зазначеної норми процесуального закону, суд вважає правильним оформити ухвалу, постановлену у судовому засіданні 17.04.2025 окремим документом.

При вирішенні зазначеного процесуального питання суд керувався наступними положеннями чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (див. висновки, сформульовані у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10, від 5 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 216/181/16-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 331/5054/15-ц). Так само фізична особа, вчиняючи правочин від власного імені, може діяти з метою здійснення господарської (зокрема підприємницької) за змістом діяльності.

Тому, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від17.01.2024 у цій справі, для визначення юрисдикції суду слід брати до уваги те, чи були пов`язані придбання позивачем атракціону та його експлуатація з господарською, зокрема підприємницькою, діяльністю.

13.03.2018 р. Позивач, як фізична особа, уклав з Відповідачем договір поставки товару та виконання робіт N?1303/18 (надалі - «Договір») (т. 1 а.с. 10-14).

Відповідно до п. 1.3. Договору загальна кількість Товару, його найменування, розміри, комплектність, зовнішній вид, одиниці виміру Товару, ціна одиниці виміру Товару та вартість Робіт визначаються Сторонами у Специфікації Додаток N? 1 до Договору), що є невід?ємною частиною цього Договору.

Згідно Специфікації від 21.03.2018 року до Договору предметом поставки с атракціон ПП-04.14 «Смуга перешкод» у кількості 1 шт. за ціною 752 760,00 грн. (надалі - «Атракціон»), а також роботи з проведення його монтажу за ціною 1,00 грн. (т. 1 а.с. 15-24).

За умовами п. 1.4 Договору місце поставки Товару - об?єкт Замовника, який знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Демидів, вул. Вербова, 79. Місце виконання Робіт (місце монтажу) на території місця поставки Товару визначається Замовником та повинно відповідати вимогам техніки безпеки для організації і проведення робіт.

Тобто, Договором було передбачено, що Відповідач зобов?язаний доставити Атракціон на об?єкт замовника, тобто, до ТРЦ, право користування яким належало ТОВ «ЗООПАРК «12 МІСЯЦІВ».

15.07.2018р. Відповідач передав, а Позивач прийняв Атракціон з урахуванням внесених змін до його конструкції, погоджених угодою від 15.06.2018, а також виконані по Договору роботи, про що сторони склали відповідний Акт.

Сторона позивача, обґрунтовуючи підсудність пору суду загальної юрисдикції посилається на те, що 27.07.2018 позивач передав, а ТОВ «Зоопарк 12 місяців» прийняло як додатковий вклад до статутного капіталу Товариства право користування рухомим майном, у тому числі Атракціоном, продовжуючи залишатись його власником.

Сторона відповідача посилається на те, що між сторонами укладено договір з елементами договору поставки. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 712 ЦК України).

За змістом цього припису покупець за договором поставки придбаває товар у власність або для використання у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням. Отже, за загальним правилом договір поставки є господарським договором.

Вважає недоведеним позивачем придбання товару для використання в особистих, сімейних, домашніх цілях. А місце встановлення атракціону, характер його використання, свідчить про його використання у здійсненні підприємницької діяльності.

Оцінивши доводи обох сторін, суд відмовив у задоволенні цього клопотання з огляду на наступне.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України).

На думку суду, укладений між сторонами договір, є змішаним договором, у якому поєднані елементи договорів купівлі-продажу та виконання робіт (підряду), при цьому купівля-продаж виготовленого товару обумовлена також доставкою його до замовника, що не свідчить про те, що за цим договором має відбутись саме поставка товару з метою використання його у підприємницькій діяльності позивача. При визначенні правової природи укладеного договору, суд не використовує виключно його назву, а виходить з тих правовідносин, які урегульовані ним.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст.42 Господарського кодексу України).

Позивач у справі ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем і саме у цій формі здійснює підприємницьку діяльність. Даних про те, що придбаний ним товар - атракціон використовувався з метою досягнення ним тих результатів, що визначені ст.42 ГК України та одержання прибутку матеріали справи не містять.

Доводи сторони відповідача про те, що при укладанні договору ОСОБА_3 переслідував саме таку мету, матеріали справи також не містять і є припущеннями. Подальша передача права користування рухомим майном в якості додаткового внеску до статутного капіталу ТОВ «Зоопарк 12 Місяців» не вказує на саме цю мету укладання договору.

Лише те, що договір укладено позивачем як фізичною особою, не отримання ним доходу як фізичною особою-підприємцем від його експлуатації і те, що при укладанні договору сторони не обумовили ним мету використання атракціону, суд вважає достатніми для висновку про цивільно-правовий характер спору щодо виконання сторонами договору його умов.

Крім того, поведінка сторін та усі їх юридично значимі вчинки врешті решт приводять до узгодження волі сторін на виникнення договірного зобов`язання, його перебіг і завершення.

При прийнятті рішення суд також вважає правильним зазначити про те, що справа за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 перебуває у провадженні суду з 08.01.2020. За цей час завершено його перший розгляд у суді першої інстанції, апеляційний і касаційний перегляд ухваленого рішення і розпочато новий розгляд справи в суді першої інстанції після скасування попередніх судових рішень Верховним Судом України. Аналіз письмових заяв по усті справи та інших заяв, клопотань, пояснень сторони відповідача свідчить про те, що до моменту ухвалення постанови Верховним Судом, у відповідача як сторони правочину не виникало будь-яких сумніві у цивільно-правовому характері спору, оскільки обґрунтовуючи свої заперечення щодо заявлених вимог він посилався на положення ЦК України, ЦПК України.

На думку суду, ця обставина свідчить про те, що при виникненні договірного зобов`язання, протягом строку його дії та при виникненні спору після його припинення, відповідач був усвідомлений саме про цивільно-правовий характер взаємовідносин з позивачем.

З усіх зазначених підстав, суд відмовляє у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, вважаючи, що спір між сторонами носить цивільно-правовий характер.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175-177, 193, 194, 197 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - адвоката Ковальчука Степана Миколайовича про закриття провадження у справі - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Текст ухвали складено 23.04.2025

Суддя А.М. Майбоженко