Справа № 357/2768/25
Провадження № 2/357/2502/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Нізовій А. Р.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщенням квартири, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши: - ОСОБА_1 житлову кімнату площею 11,8 кв. м., частину підсобних приміщень площею 4,57 кв. м. загальна площа становитиме 16,37 кв. м.; - ОСОБА_2 житлові кімнати площею 21,0 кв. м, та 9,4 кв. м., загальна житлова площа 30,4 кв. м. частину підсобних приміщень 13,73 кв. м., загальна площа становитиме 43,73 кв. м. - Підсобні приміщення квартири кухня - 8,1 кв. м., ванної - 1,7 кв.м., туалету - 0,9 кв. м., коридору - 4,2 кв. м. та 2,9 кв. м., вбудованої шафи - 0,5 кв., залишити в загальному користуванні. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником 1/4 частки квартири під АДРЕСА_1 , та власником 3/4 частини квартири є ОСОБА_2 . Квартира АДРЕСА_1 , має загальну площу 60,5 кв. м., житлову площу 42,2 кв. м., розташована на 2 поверсі 5 поверхового житлового будинку і складається з трьох житлових кімнат площею: № 6 - 21,0 кв. м., № 7 - 11,8 кв. м., № 9 - 9,4 кв. м., кухні № 8 - 8,1 кв. м., ванної кімнати № 4 - 1,7 кв. м., туалету № 3 - 0,9 кв. м., коридорів № 1 - 4,2 кв. м., № 5 - 2,9 кв. м., вбудована шафа № 2 - 0,5 кв. м., відповідно до технічного паспорту виготовленого Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 07.08.2002 року. В квартирі він не проживає, користуватись квартирою не має можливості так як відповідач створює перепони в користуванні квартирою, не надає права ввійти до квартири. Відповідач провела перепланування та переобладнання квартири відповідно до якого зменшилась кількість житлових кімнат та житлова площа квартири. Всі дії відповідача проводились без його погодження та стали підставою порушення його прав для визначення користування приміщеннями квартири. В результаті перепланування квартира перетворилась із трьох кімнатної (дві ізольовані кімнати і одна прохідна) в двокімнатну (одна ізольована кімната і одна прохідна). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі було зобов`язано ОСОБА_2 відновити становище, яке існувало до порушення прав ОСОБА_1 , шляхом відновлення планування квартири в АДРЕСА_2 відповідно до технічного паспорту на квартиру від 07.08.2002 року. Судове рішення по справі ОСОБА_2 було виконано в примусовому порядку. Між позивачем та відповідачем, яка є власником 3/4 частини зазначеної квартири не було встановлено порядку користування квартирою в зв`язку з цим у сторін виникають проблеми щодо користування приміщеннями квартири та оплати комунальних послуг. Для користування квартирою та врегулювання питання оплати комунальних послуг позивачу необхідно встановити порядок користування приміщеннями квартири. 1/4 частина від загальної площі квартири становить 15,12 кв. м., із яких житлова площа 10,55 кв. м.. Відповідно до технічного паспорту на квартиру виготовленого Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації, зазначена квартира має три кімнати, однієї із яких, площею 11,8 кв. м., є вхід з коридору, підсобне приміщення загального користування для співвласників квартири. Підсобні приміщення квартири залишити в загальному користуванні, площа яких умовно розподілиться для особових рахунків відповідно до часток у праві власності. Таким чином на 1/4 частину квартири можливо виділити житлову кімнату площею 11,8 кв. м. та підсобної площі квартири площею 4,57 кв. м.. На 3/4 частини квартири можливо виділити в користування дві житлові кімнати площею 21,0 кв. м. та 9,4 (вхід до якої через кімнату площею 21,0 кв. м.) із підсобної площі квартири 13,73 кв. м.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2025 р. головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою від 05 березня 2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16 квітня 2025 о 09:00 год.

Сторони в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом 16.04.2025 р. за вх..№20571 отримано заяву, в якій представник позивача адвокат Овчаренко Д.К. просив розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач направила до суду заяву, яка була зареєстрована канцелярією суду 10.04.2025 р. за вх..№19170, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позвні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Так, судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , є власником 1/4 частки квартири під АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 виданого 29 серпня 2002 року Комунальною службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква, зареєстрованого у реєстровій книзі №117 за реєстровим №13121 Білоцерківського БТІ 04.09.2002 року.

Відповідач, ОСОБА_2 , є власницею 3/4 частин квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 29.08.2002 року, виданого Комунальною Службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква, зареєстрованого у реєстровій книзі №117 за реєстровим №13121 Білоцерківського БТІ 04.09.2002 року, договору дарування частки в праві спільної часткової власності на квартиру від 15.09.2021, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., зареєстрованого у реєстрі за 2135, договору купівлі-продажу частки в праві спільної часткової власності на квартиру від 24.12.2021, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., зареєстрованого у реєстрі за № 3357.

Вище зазначене підтверджується сторонами та інформаційною довідкою з Державного у речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно виданого 04.08.2022 року № 306537965 та довідкою виданою Комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» за №1001/1 від 13.07.2022 року.

Відповідно до технічного паспорта Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації від 07.08.2002 на спірну квартиру, відповідно до технічних характеристик та поетажного плану якого загальна площа квартири 60,5 кв.м., житлова площа - 42,2 кв.м., квартира розташована на 2 поверсі 5 поверхового будинку і складається з трьох житлових кімнат площею: № 6 - 21,0 кв.м., № 7 - 11,8 кв.м., № 9 - 9,4 кв.м., кухні № 8 - 8,1 кв.м., ванної кімнати № 4 - 1,7 кв.м., туалету № 3 - 0,9 кв.м., коридору № 1 - 4,2 кв.м., коридору № 5 - 2,9 кв.м., вбудованої шафи № 2 - 0,5 кв.м.

Згідно з копією технічного паспорта КНП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» від 01.09.2022 на спірну квартиру, було проведено перепланування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом знесення перегородки, що розділяла кухню та житлову кімнату площею 11,8 кв.м., а також об`єднання туалету, ванної з коридором.Так, відповідно до експлікації та плану спірної квартири загальна площа квартири змінилась та складає 61,2 кв.м., житлова площа - 30,4 кв.м., що включає дві житлові кімнати площею: № 5 - 21,0 кв.м., № 4 - 9,4 кв.м., допоміжна площа 30,8 кв.м., що включає: коридор № 1 - 5,0 кв.м., кухню № 2 - 20,2 кв.м., санвузол № 3 - 5,6 кв.м.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2023 року у справі №357/1691/23 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення становища, яке існувало до порушення було задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 відновити становище, яке існувало до порушення прав ОСОБА_1 , шляхом відновлення планування квартири АДРЕСА_1 відповідно до технічного паспорту на квартиру від 07.08.2002 року.

Вказане судове рішення набрало законної сили 26.12.2023 р.

З листа Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03 лютого 2025 року за №10350 та постанови державного виконавця від 02 грудня 2024 року про закінчення виконавчого провадження №74301279 вбачається, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2023 року у справі №357/1691/23 виконано в повному обсязі.

Позивач зазначає, що між ним та відповідачем не було встановлено порядку користування квартирою в зв`язку з цим у них виникають проблеми щодо користування приміщеннями квартири та оплати комунальних послуг. Для користування квартирою та врегулювання питання оплати комунальних послуг необхідно встановити порядок користування приміщеннями квартири.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Так, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 р. у справі № 6-1500цс15 зазначено, що згідно зі ст. 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності.

Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 3 жовтня 2018 р. у справі № 363/928/16, від 26 травня 2021 р. у справі № 750/11539/18, від 12 серпня 2021 р. у справі № 644/5579/19, від 8 вересня 2021 р. у справі № 761/44705/19, від 15 вересня 2021 р. у справі № 719/637/20.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" якщо виділ частки квартири в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (в т.ч. кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

За положенням ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі.

Отже, при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-79цс14.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Як встановлено під час розгляду справи, між сторонами по справі відсутня домовленість у врегулюванні відносин між ними стосовно порядку користування спільним майном, тому у відповідності до вимог ст. 358 ЦК України, такий порядок користування може встановити суд.

Згідно наявного в матеріалах справи технічного паспорту від 07.08.2002 на спірну квартиру, відповідно до технічних характеристик та поетажного плану якого загальна площа квартири 60,5 кв.м., житлова площа - 42,2 кв.м., квартира складається з трьох житлових кімнат площею: № 6 - 21,0 кв.м., № 7 - 11,8 кв.м., № 9 - 9,4 кв.м., кухні № 8 - 8,1 кв.м., ванної кімнати № 4 - 1,7 кв.м., туалету № 3 - 0,9 кв.м., коридору № 1 - 4,2 кв.м., коридору № 5 - 2,9 кв.м., вбудованої шафи № 2 - 0,5 кв.м.

Тобто, технічно є можливість виділити в користування позивачу кімнату площею 11,8 кв.м., а відповідачу кімнату площею 21,0 кв.м. та кімнату площею 9,4 кв.м., підсобні приміщення квартири: кухня - 8,1 кв. м., ванної кімнати - 1,7 кв.м., туалету - 0,9 кв. м., коридору - 4,2 кв. м. та 2,9 кв. м., вбудованої шафи - 0,5 кв., залишити в загальному користуванні, про що просив позивач звертаючись до суду з вказаною позовною заявою.

Тому, з урахуванням наведеного, суд погоджується з доводами позивача в частині запропонованого останнім порядку користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

В свою чергу, обставин неможливості визначення порядку користування квартирою, згідно з варіантом, запропонованим позивачем, судом не встановлено. Такий порядок користування квартирою не порушує прав іншого співвласника.

Водночас, з боку відповідача не було запропоновано інших варіантів порядку користування спірною квартирою, як і не заявлялося клопотання про призначення відповідної експертизи.

Встановлюючи порядок користування спірним житлом, судом також враховано, що такий порядок відповідає допустимим розмірам житлової площі на кожну особу та не призведе до погіршення житлових умов цих осіб, а також буде збережено цільове призначення квартири.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі п.2 ч. 5 ст.265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Звертаючись до суду з позовною заявою позивачем було сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Однак, згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 605,60 грн. сплаченого при поданні позову у розмірі 1211,20 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 605,60 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 142, 158,206, 258- 265 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщенням квартири, - задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме:

- виділити у користування ОСОБА_1 кімнату площею 11,8 кв.м. (за планом №7);

- виділити у користування ОСОБА_2 кімнату площею 21,0 кв.м. (за планом №6) та кімнату площею 9,4 кв.м. (за планом №9);

- залишити в спільному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підсобні приміщення: кухня площею 8,1 кв.м. (за планом №8), ванну кімнату площею 1,7 кв.м. (за планом 4 ), туалет площею 0,9 кв.м. (за планом №3 ), коридор площею 4,2 кв.м. (за планом №1), коридор площею 2,9 кв.м. (за планом №5), вбудована шафа площею 0,5 кв.м. (за планом №2).

Повернути ОСОБА_1 із спеціального фонду Державного бюджету України 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) сплаченого ним судового збору, згідно квитанції № ПН35 від 28.02.2025 р. про сплату 1211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя Б. І. Кошель