Номер провадження: 22-ц/813/4158/25
Справа № 522/793/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Уманець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2025 року, постановлену судом у складі судді Ярема Х.С., в м. Одеса,

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики, просила суд стягнути з відповідача на її користь 500000 грн.

Разом з позовом позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначила, що на підставі договору позики від 26.02.2024 року ОСОБА_2 отримано від ОСОБА_1 грошові кошти в борг в сумі 500000,00 гривень, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 26.02.2024 року, які ОСОБА_2 , відповідно до терміну зазначеного договором, та розпискою про отримання грошових коштів за умовами договору, мала повернути до 01.09.2024 року. Разом із тим, з метою забезпечення повернення суми боргу визначеного договором позики від 26.02.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого ОСОБА_2 у заставу передано ОСОБА_1 транспортний засіб - автомобіль типу загальний легковий - загальний універсал-В, марки MERCEDES-BENZ, моделі GLE 400, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 12.01.2019 року, Центром ДАІ 5141, який сторонами договору був оцінений у сумі 500000,00 гривень, та який перебуває у користуванні ОСОБА_2 відповідно до умов договору застави.

Станом на 15 січня 2025 року борг у сумі 500000,00 гривень, ОСОБА_2 не повернуто. З метою отримання боргу, ОСОБА_1 10.12.2024 року було направлено претензію на адресу ОСОБА_2 , про негайне повернення боргу, яку ОСОБА_2 , отримала особисто 15.12.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням, про вручення поштового відправлення, виплати поштового переказу з описом вкладення, отриману претензію відповідач проігнорувала.

ОСОБА_1 зазначає, що 15 січня 2025 року вона звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовною заявою про стягнення боргу у сумі 500000 гривень.

Вважає, що з огляду на зазначене є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

ОСОБА_1 просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належний ОСОБА_2 на праві власності транспортний засіб, а саме: автомобіль типу загальний легковий - загальний універсал-В, марки MERCEDES-BENZ, моделі GLE 400, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 12.01.2019 року Центром ДАІ 5141.

Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 20 січня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики, відмовив.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про ризики відчуження відповідачем належного йому автомобіля саме з метою уникнення відповідальності щодо повернення коштів є лише звичайними припущеннями. Суд зазначив, що особа, яка свідомо ризикувала позичити значну суму коштів за розпискою, складеною в простій письмовій формі, мала б сама попередньо подбати про якість гарантії захисту своїх майбутніх прав, у разі не повернення коштів, а не розраховувати, що це зробить суд шляхом накладення арешту на майно боржника. Як вбачається, на підставі договору застави транспортного засобу від 26.02.2024 (укладений в простій письмовій формі) для гарантування повернення позики відповідач передала в заставу позивачу автомобіль, тобто позивач має договір застави. Позикодавець обрала такий спосіб гарантування повернення їй коштів, тож її ризики захищені договором застави, які тепер вона може реалізувати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2025 року по справі № 522/793/25 скасувати, та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі GLE 400, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності та який перебуває у користуванні (відповідача) ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду вищевказаної заяви, та не врахував всіх факторів, а саме, що з моменту закінчення терміну позики 01.09.2024 року до фактичного часу, позичальником (відповідачем) не вживаються будь-які заходи, щодо повернення боргу, на подану претензію позивачем жодної відповіді не отримано, на даний час права позивача порушенні, остання понесла та несе не заплановані матеріальні витрати пов?язані з вказаним договором позики. Також позивачем встановлено, що у відповідача на даний час відсутні будь-які обмеження щодо відчуження (перереєстрації) власного майна на інших осіб з метою ухилення від відшкодування завданих збитків (позивачу) ОСОБА_1 . Скаржник свої вимоги у заяві про забезпечення позову вважає обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам ст. ст. 149, 150, 152 ЦПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.02.2025 року ОСОБА_2 роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відповідно відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву не надходило.

ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала.

ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено переляк видів забезпечення позову. Так, позов забезпечується шляхом: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні зави про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про ризики відчуження відповідачем належного йому автомобіля саме з метою уникнення відповідальності щодо повернення коштів є лише звичайними припущеннями, а ризики гарантування повернення їй коштів захищені договором застави, які тепер вона може реалізувати.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «…під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зробила висновок про те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Апеляційний суд зазначає, що саме відповідач повинен доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач у справі про стягнення грошової заборгованості.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 року у справі №905/446/22.

З матеріалів справи вбачається, що в січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що між сторонами по справі існує спір про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 500000 грн, зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову, тягне за собою реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.

ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову вказував, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, моделі GLE 400, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Просила суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі GLE 400, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності та який перебуває у користуванні (відповідача) ОСОБА_2 .

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, Верховний Суд у постанові від 11.12.2023 року у справі № 904/1934/23.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору позики від 26.02.2024 року ОСОБА_2 отримано від ОСОБА_1 грошові кошти в борг в сумі 500000 гривень, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 26.02.2024 року, які ОСОБА_2 , відповідно до терміну зазначеного договором, та розписки про отримання грошових коштів за умовами договору, мала повернути до 01.09.2024 року.

26.02.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір застави транспортного засобу (у простій письмовій формі), відповідно до якого ОСОБА_2 у заставу було передано ОСОБА_1 транспортний засіб - автомобіль типу загальний легковий - загальний універсал-В, марки MERCEDES-BENZ, моделі GLE 400, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 12.01.2019 року, Центром ДАІ 5141, який сторонами договору оцінений у сумі 500000,00 гривень, та який перебуває у користуванні ОСОБА_2 відповідно до умов договору застави.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 12.01.2019 року ТСЦ 5141, транспортний засіб - автомобіль типу загальний легковий - загальний універсал-В, марки MERCEDES-BENZ, моделі GLE 400, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2 на праві власності.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що предметом позову у цій справі є майнова вимога про стягнення коштів в сумі 500000 грн, яка є значною, та враховуючи що обраний захід забезпечення позову, а саме накладення арешту на транспортний засіб, який належить відповідачу, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин, що в свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у випадку задоволення позову, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2025 року слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики слід задовольнити, накласти арешт на автомобіль марки МЕRCЕDЕS-ВЕNZ, модель CLE400, 2016 року виписку, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21 вказано, що «за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам».

Слід зауважити, що вказаний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпорядження ним.

Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування транспортним засобом, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що ухвалу суду слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики задовольнити, накласти арешт на автомобіль марки МЕRCЕDЕS-ВЕNZ, модель CLE400, 2016 року виписку, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки МЕRCЕDЕS-ВЕNZ, модель CLE400, 2016 року виписку, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 .

Стягувач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 27.02.2004 року Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Боржник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов