Дата документу 16.04.2025
Справа № 334/7940/24
Провадження № 2/334/290/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Добрєва М.В., при секретарі Зайцева С.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21 вересня 1990 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, серія НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу народився син, ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

08.04.1998 року на ім`я ОСОБА_3 та на ім`я ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_3 , на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

27.01.2004 року позивач з чоловіком розлучились, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_4 . Проживши 12 років без офіційних шлюбних відносин вирішили повторно зареєструвати шлюб.

04.11.2017 року між позивачем та ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, серія НОМЕР_5 .

З чоловіком проживали разом в одній квартирі розташований за адресою: АДРЕСА_1 з 08.04.1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим 21 червня 2023 року Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

На дату смерті, на 17.06.2023 рік, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 , з 15.05.2015 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживала разом з чоловіком.

Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

25.04.2024 року позивач звернулась до Другої запорізької державної нотаріальної контори з Заявою від 25.04.2024 року про прийняття спадщини за померлим ІНФОРМАЦІЯ_5 чоловіком, ОСОБА_3 , але постановою від 05.06.2024 року Другої запорізької державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що спадкоємцем, не надано доказів постійного проживання зі спадкодавцем.

Враховуючи викладене, позивач просить суд встановити факт, що має юридичне значення, визнавши, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 постійно проживала єдиною сім`єю разом із спадкодавцем, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час його смерті та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 1/4 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,25 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

30.09.2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, відповідачу роз`яснено право на подання відзиву відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України.

24.10.2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив. Просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, зазначив, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з мамою, позивачем у справі. По документах квартира належить відповідачу та померлому батьку. Підтримує позовні вимоги матері та просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_4 , який пояснив, що позивача знає, це його знайома. Мешкала з чоловіком ОСОБА_5 та сином, знайомі свідку років 5, познайомились через спільних знайомих. Подружжя вело спільне господарство, чоловік позивача помер приблизно у 2022-2023 році, похоронами займалась позивачка.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові та інші докази у їх сукупності та взаємозв`язку, надавши оцінку кожному доказу з точки зору допустимості, достовірності та належності, а їх сукупності з точки зору достатності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 21 вересня 1990 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, серія НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу народився син, ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

08.04.1998 року на ім`я ОСОБА_3 та на ім`я ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_3 , на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

27.01.2004 року позивач з чоловіком розлучились, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_4 . Проживши 12 років без офіційних шлюбних відносин вирішили повторно зареєструвати шлюб.

04.11.2017 року між позивачем та ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, серія НОМЕР_5 .

З чоловіком проживали разом в одній квартирі розташований за адресою: АДРЕСА_1 з 08.04.1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим 21 червня 2023 року Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

На дату смерті, на ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 , з 15.05.2015 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживала разом з чоловіком.

Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

25.04.2024 року позивач звернулась до Другої запорізької державної нотаріальної контори з Заявою від 25.04.2024 року про прийняття спадщини за померлим ІНФОРМАЦІЯ_5 чоловіком, ОСОБА_3 , але постановою від 05.06.2024 року Другої запорізької державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що спадкоємцем, не надано доказів постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17 (провадження № 61-42073ск 18) зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Відповідно до вимог частини 1 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка. у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому випадку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання чи не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», визначено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання чи не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України та пункту 7 частини І постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту, який безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання у органах, що вчиняють нотаріальні дії.

Підпунктами 1.2 пункту 2 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

За п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 постійно проживала єдиною сім`єю разом із спадкодавцем, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час його смерті.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 1/4 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,25 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Добрєв М. В.