Справа № 953/9029/24
Провадження № 2/643/790/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2025

23 квітня 2025 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» в особі представника Тараненка А.І. звернулося до суду з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_1 , якою просить стягнути з останньої на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № 701369475 від 14.07.2021 у розмірі 41 194,36 грн, а також суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн та суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 14.07.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 701369475 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, на суму 11 750,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідачка, за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомилася із Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною Кредитного договору. Після чого, добровільно без примусу чи тиску, відповідачка заявила про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Відповідачка підписала Кредитний договір 14.07.2021 електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV46WB4. Відразу після вчинених дій відповідачкою, 14.07.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 11 750,00 грн на її банківську карту № НОМЕР_1 . У свою чергу відповідачка зобов`язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені Договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно умов цього Договору. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого до 28.11.2019. У подальшому, 28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови Договору залишилися без змін. 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк Договору до 31.12.2021. У цій додатковій угоді Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2022. При цьому інші умови Договору залишилися без змін, відповідно до Договору факторингу в редакції від 31.12.2020. Також, 31.12.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2023. При цьому інші умови Договору залишилися без змін, відповідно до Договору факторингу в редакції від 31.12.2020. Далі, 31.12.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2024. Предметом Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 156 від 19.10.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 27 141,88 грн. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого до 04.08.2021. У подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03.08.2021 та № 3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024, всі інші умови залишились без змін. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 41 194,36 грн. 20.08.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклади Договір факторингу № 200824, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлене право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за Кредитним договором № 701369475 від 14.07.2021. Відповідно до Реєстру боржників за Договором факторингу № 200824 від 20.08.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 на загальну суму 41 194,36 грн. Враховуючи те, що відповідачка не виконувала умови взятого на себе зобов`язання за Кредитним договором, представник позивача просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості у розмірі 41 194,36 грн, яка складається із: 11 749,75 грн заборгованість по кредиту; 29 444,61 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн та суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Розгляд справи судом визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України.

Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідачці направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачка ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, яким просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначила, що заперечує щодо позовних вимог, оскільки особисто жодних кредитів не оформлювала у ТОВ «Юніт Капітал», про існування будь-яких зобов`язань перед ТОВ «Юніт Капітал» вона не знала. Жодних правовідносин між нею та ТОВ «Юніт Капітал» не було. Крім того, буль-яких повідомлень, листів, тощо від ТОВ «Юніт Капітал» щодо існування заборгованості не отримувала. Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази існування у неї заборгованості, порушення прав ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" з мого боку та, відповідно, наявності у ТОВ «Юніт Капітал» права звернення до суду з позовом до мене про стягнення заборгованості. Жодних договорів із ТОВ «Юніт Капітал» в будь-якій формі вона не укладала.

У свою чергу, стороною позивача не подано до суду відповідь на відзив.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися.

Суд вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов до такого.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що 14.07.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № 701369475 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV46WB4. (а.с.65 зворотна сторона аркуша-68).

Відповідно до умов Договору, 14.07.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 11 750,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку останньої № НОМЕР_2 -XXXX-7993, вказану нею при заповнені Заявки на отримання грошових коштів у кредит від 14.07.2021.

У свою чергу відповідачка ОСОБА_1 зобов`язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені Договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно умов цього Договору.

Таким чином, 14.07.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії № 701369475, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Підписавши 14.07.2021 Кредитний договір № 701369475, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними, та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 Цивільного кодексу України).

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Далі, 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого до 28.11.2019. (а.с.15-18).

У подальшому, 28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови Договору залишилися без змін. (а.с.21).

31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк Договору до 31.12.2021. У цій додатковій угоді Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. (а.с.22-25).

31.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2022. При цьому інші умови Договору залишилися без змін, відповідно до Договору факторингу в редакції від 31.12.2020. (а.с.27).

Також, 31.12.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2023. При цьому інші умови Договору залишилися без змін, відповідно до Договору факторингу в редакції від 31.12.2020. (а.с.28).

Далі, 31.12.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2024. (а.с.29).

Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 156 від 19.10.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 27 141,88 грн. (а.с.30-31).

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого до 04.08.2021. (а.с.32-34).

У подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали Додаткову угоду № 2 від 03.08.2021 та Додаткову угоду № 3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024, всі інші умови залишились без змін. (а.с.37-38).

Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 41 194,36 грн. (а.с.39-40).

20.08.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклади Договір факторингу № 200824. (а.с.41-44).

Відповідно до Реєстру боржників за Договором факторингу № 200824 від 20.08.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за Кредитним договором № 701369475 від 14.07.2021 на загальну суму 41 194,36 грн. (а.с.46-47).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За загальним правилом зобов`язання виконуються тими самими особами, які були кредитором і боржником під час їх виникнення. Але законодавство передбачає можливість заміни осіб (як кредитора, так і боржника) при збереженні предмета і змісту зобов`язання. Стосовно обсягу прав, що переходять до нового кредитора, Цивільний Кодекс України у ст. 514 закріплює правило, згідно з яким до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов`язанні, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, представник позивача у позовній заяві зазначає, що всупереч умовам Кредитного договору, ОСОБА_1 не виконала свого зобов`язання, заборгованість не сплатила.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, з боку позивача суду надано: копію Договору кредитної лінії № 701369475 від 14.07.2021, копію паспорта споживчого кредиту продукту «Смарт» до Договору № 701369475 від 14.07.2021, копію Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», копію заявки на отримання грошових коштів у кредит від 14.07.2021, копію Довідки щодо дій позивальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», копію Порядку дій споживача в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», копію Алгоритму дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладання кредитних договорів, копію платіжного доручення від 14.07.2021, електронне повідомлення, копію Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2028 та копії Додатків до нього, копію Додаткової угоди № 19 від 28.11.2019, копію Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020, копію Додаткової угоди № 27 від 31.12.2021, копію Додаткової угоди № 31 від 31.12.2022, копію Додаткової угоди № 32 від 31.12.2023, копію Реєстру прав вимоги № 156 від 19.10.2021, копію Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 та копії Додатків до нього, копію Додаткової угоди № 2 від 03.08.2021, копію Додаткової угоди № 3 від 30.12.2022, копію Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023, копію Договору факторингу № 200824 від 20.08.2024 та копії Додатків до нього, копію Реєстру боржників від 20.08.2024 копію Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 20.08.2024, копію довідки про відступлення права вимоги від 20.08.2024, а також: копію розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», копію розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «Таліон Плюс», а також копію Виписки з особового рахунку, здійсненого ТОВ «Юніт Капітал». Також позивачем надано копію Договору про надання правничої допомоги № 26/08/24-02 від 26.08.2024, копію Додаткової угоди № 6 від 26.08.2024, копію Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 26.08.2024, копію доказів повноважень адвоката

Із наданих позивачем документів вбачається, що Договір кредитної лінії № 701369475 від 14.07.2021 укладено в електронній формі.

На підтвердження виконання зобов`язання за Кредитним договором з боку первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та надання кредитних коштів відповідачці ОСОБА_1 , з боку позивача суду надано копію платіжного доручення від 14.07.2021.

При цьому, матеріали справи не містять належних доказів виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Первісним кредитором) своїх зобов`язань перед відповідачкою за Договором кредитної лінії № 701369475 від 14.07.2021.

Тобто, позивач не надав суду доказів про зарахування на картковий рахунок відповідачки вказаної суми кредиту.

Крім того, з боку позивача суду не надано доказів належності саме відповідачці ОСОБА_1 банківської картки з номером № НОМЕР_1 , на яку нібито була перерахована сума кредиту.

При цьому, позивач не скористався своїм правом на витребування доказів і не заявляв клопотань про витребування з банківських установ відомостей щодо перерахування суми кредиту на рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

Позивачем також не надано до суду банківської виписки по рахунку відповідачки ОСОБА_1 за Договором кредитної лінії № 701369475 від 14.07.2021.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 78 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач посилається у якості доказів наявності у відповідачки заборгованості на Витяги з Реєстрів боржників, отримані під час відступлення права вимоги. Однак такі Реєстри самі собою не є належними доказами, що підтверджують наявність та розмір боргу, оскільки не містять даних про видачу та отримання кредитних коштів, або за яким банківським рахунком зроблено той чи інший витяг.

Таким чином, подані позивачем докази щодо заборгованості, не є підтвердженням виконаних банківських операцій.

Суд позбавлений можливості перевірити чи виникла зазначена заборгованість саме внаслідок порушення відповідачкою умов відповідного Договору.

Згідно із Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 12.04.2012 № 578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні.

Отже, надані позивачем Витяги з Реєстрів боржників та розрахунки заборгованості не є доказами розміру боргу, який позивач просить стягнути, оскільки позивачем не доведено отримання відповідачкою кредитних коштів, а також розмір і складові дійсної заборгованості за вказаним вище Договором.

Крім того, надана позивачем копія Виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 701369475 не є належним доказом отримання та користування ОСОБА_1 кредитними коштами, оскільки не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум ТОВ «Юніт Капітал» та не підтверджує наявність у відповідачки заборгованості та її розмір.

Далі, ТОВ «Юніт Капітал» обґрунтовує своє право на стягнення заборгованості з відповідачки тим, що Договір факторингу № 28/1118-01, за яким відбулось первісне відступлення права вимоги за Кредитним договором № 701369475 від 14.07.2021, було укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018, тобто до моменту укладення Кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою ОСОБА_1 , а саме за три роки.

Зазначене вище свідчить про те, що предметом Договору факторингу № 28/1118-01 на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час Кредитним договором № 701369475 від 14.07.2021, що у свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за Кредитним договором № 701369475 від 14.07.2021, як ТОВ «Таліон Плюс» згідно Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, так і в подальшому ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» згідно Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, а також і ТОВ «Юніт Капітал» згідно Договору факторингу № 200824 від 20.08.2024.

Крім того, суд враховує, що пунктом 4.1 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено те, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку.

Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до Боржників у повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги.

Положеннями статті 1078 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 914/868/17, від 18.10.2018 у справі № 910/11965/16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. У тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 Цивільного кодексу України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

У постанові від 18.10.2023 у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 тощо).

Умовами пункту 1.3 Договору факторингу від 28.11.2018 передбачено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Із наведеного вище слідує, що вимога на момент укладення Договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо відповідачки на момент укладення Договору факторингу від 28.11.2018 не було, та сторони не могли передбачити, що 14.07.2021 цим Товариством буде укладено Кредитний договір з відповідачкою.

Кредитний договір було укладено між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою 14.07.2021, тобто після укладення ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» Договору про відступлення прав вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на звернення до суду з позовною заявою до відповідачки про стягнення на його користь заборгованості за Кредитним договором № 701369475 від 14.07.2021, який укладений після відступлення прав вимог за Договорами.

Вказані вище висновки суду відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Харківського апеляційного суду від 11.11.2024 у справі № 621/1207/24, Вінницького апеляційного суду від 21.11.2024 у справі № 137/886/24, від 19.11.2024 у справі № 152/1004/24, Черкаського апеляційного суду від 21.11.2024 у справах № 712/8544/24, № 709/1167/24, Хмельницького апеляційного суду від 19.11.2024 у справі № 149/1818/24, Запорізького апеляційного суду від 15.11.2024 у справі № 332/4083/24, Львівського апеляційного суду від 12.11.2024 у справі № 458/168/24 та ін.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 753/8671/21, від 18.09.2023 у справі № 582/18/21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанов Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21, від 11.12.2023 у справі № 607/20787/19.

Зазначене свідчить про те, що позивач у цій справі, не довів порушення саме його прав внаслідок невиконання відповідачкою ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором № 701369475 від 14.07.2021.

Відтак, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, з боку позивача суду не надано.

Надані з боку позивача докази є недостатніми, а тому суд позбавлений можливості дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, з урахуванням викладеного вище, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Далі, згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу включено до складу судових витрат.

Відповідно до платіжної інструкції № 5113 від 17.09.2024 при пред`явленні позовної заяви до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. (а.с.63).

Також, відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг до Договру про надання правничої допомоги від 26.08.2024, позивачем понесені витрати на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн. (а.с.57).

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Зважаючи на результат вирішення спору та відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати пов`язані з розглядом справи слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258-259, 263-268, 274 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Сугачова