16.04.2025 Справа № 756/662/25
Справа № 756/662/25
Провадження №2/756/2122/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Тихої О.О.,

за участю секретаря судового засідання Макущенка М.С.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути зі ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 15 000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем з 06.09.2019 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.10.2022 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач проживає окремо, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач працює, однак коштів не вистачає на належне утримання сина.

Відповідач у добровільному порядку аліменти не сплачує, працездатний, матеріальну допомогу надає лише час від часу, що ставить її у скрутне матеріальне становище. У зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою від 30.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду.

18.03.2025 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому останній зазначив, що визнає позов частково та погоджується сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначив, що на даний момент він не працює, оскільки навчається на денній формі у Відокремленому структурному підрозділі «Березоворудський фаховий коледж Полтавського державного аграрного університету» на платній основі, проживає у гуртожитку, що потребує додаткових витрат з його сторони. Будь-яких інших джерел для отримання доходу він не має. Разом з тим, незважаючи на відсутність постійного доходу, він не ухиляється від утримання дитини та здійснює грошові перекази на користь позивача для забезпечення потреб дитини.

18.03.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, подана представником, в якому остання зазначила, що твердження відповідача про те, що стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі саме 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є обґрунтованим у його фінансовій ситуації, у зв`язку з тим, що він не має доходу та інших джерел існування, не відповідають дійсності, оскільки у судовому засіданні ОСОБА_2 зазначав, що він працює фінансовим аналітиком та має змогу платити аліменти на утримання дитини. Також позивачу відомо, що відповідач здійснює трейдерську діяльність, яка приносить додатковий дохід. Крім того, відповідач протягом декільком місяців поспіль мав можливість здійснювати перерахування грошових коштів на утримання сина у розмірі 12 000,00 - 13 000,00 грн. На думку сторони позивача, вартість освітніх послуг (6 000,00 грн. за рік навчання) та вартість проживання у гуртожитку, які сплачує відповідач, не несе фінансового навантаження на останнього. Також відповідач у судовому засіданні місцем свого проживання зазначав квартиру, яка належить його матері, доказів того, що він несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг відповідач не надав.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що він згоден сплачувати аліменти на утримання сина щомісячно у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки має складне матеріальне становище. Пояснив, що раніше між ним та позивачем була домовленість щодо сплати аліментів у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, разом з тим, після того, як їх син пішов у платний дитячий садок, потреби на його утримання зросли, тому він перераховував на рахунок позивача грошові кошти у сумі 12 000,00 - 13 000,00 грн. протягом декількох місяців, у цьому йому також допомагала мати. Він не має постійного доходу, а тому у нього відсутня можливість здійснювати перерахування у сумі 15 000,00 грн. на регулярній основі.

Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони з 06.09.2019 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.10.2022, яке набрало законної сили 03.11.2022, розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26.03.2021.

Дитина проживає з матір`ю, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади № 2024/013639740 від 11.11.2024 та Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 8029-1 від 18.05.2018 та не заперечується відповідачем.

Відповідно до довідки № 5/21/11 від 21.11.2024, виданої ТОВ «Сандік», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує дитячий садок «Сандік» з 25.07.2023, навчання у якому становить 15 000,00 грн. на місяць.

Наказом директора Відокремленого структурного підрозділу «Березоворудський фаховий коледж Полтавського державного аграрного університету» № 71 від 15.08.2024 ОСОБА_2 з 01.09.2024 зараховано студентом І курсу денної форми навчання форми здобуття освіти за спеціальністю 204 «Технологія виробництва і переробки продукції тваринництва».

Факт навчання ОСОБА_2 у ВСП «Березоворудський фаховий коледж Полтавського державного аграрного університету» також підтверджується копією Договору № 12 про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти від 15.08.2024, укладеного з ВСП «Березоворудський фаховий коледж Полтавського державного аграрного університету», а також Довідкою про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 611658 від 03.03.2025.

З Договору № 11 про надання платної освітньої послуги від 15.08.2024 вбачається, що вартість платної освітньої послуги, яка надається ВСП «Березоворудський фаховий коледж Полтавського державного аграрного університету», становить у 2024-2025 навчальному році - 6 000,00 грн.; 2025-2026 навчальному році - 6 000,00 грн. та 2024-2025 навчальному році - 6 000,00 грн.

Освітні послуги за 2024-2025 навчальний рік сплачені у повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткового касового ордеру.

Крім того, з наданих відповідачем документів вбачається, що останнім 04.09.2024 сплачено грошові кошти у сумі 5 000,00 грн. за проживання у гуртожитку.

Між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання спільної дитини, відповідач не надає позивачу регулярну матеріальну допомогу на утримання сина, що вбачається з наданих квитанцій та не заперечувалося відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За приписами ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно приписів ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

З урахуванням закріплених ч. 9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, враховуючи, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо способу виконання відповідачем обов`язку по утриманню сина, з огляду на те, що відповідач у добровільному порядку на утримання дитини надає матеріальну допомогу нерегулярно, є працездатним, позов визнав частково, на утриманні інших осіб не має, виходячи з матеріального становища сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000,00 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з 16.01.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Вказаний розмір аліментів з урахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої.

При цьому, задовольняючи позов частково, суд враховує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір доходу відповідача та можливість з його боку сплачувати аліменти у розмірі 15 000,00 грн. на місяць. Крім того, оскільки на обох батьків покладено рівний обов`язок по утриманню дитини, а отже, заявляючи до стягнення саме такий розмір аліментів, позивач також мала довести свої щомісячні витрати на дитину в аналогічному розмірі. У матеріалах справи наявна лише довідка про вартість дитячого садка, який відвідує дитина, проте у судовому засіданні відповідач зазначив, що позивач не погоджувала з ним питання про влаштування сина до приватного дошкільного закладу, де плата за навчання становить 15 000,00 грн. на місяць. Разом з тим, твердження відповідача про те, що він в змозі сплачувати на утримання сина аліменти лише у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини віком до шести років, що становить 1281,50 грн., суд вважає неспроможними, оскільки, як встановлено під час розгляду справи з наданих відповідачем квитанцій, у добровільному порядку відповідач перераховув позивачу кошти на утримання сина у грудні 2024 року - 15 000,00 грн., у січні 2025 року - 13 000,00 грн., у лютому 2025 року - 12 000,00 грн.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, представником позивача надано наступні докази: копію Договору про надання правової допомоги № 02/25 від 15.01.2025, відповідно до умов якого передплата за надані послуги складає 6 000,00 грн., попередній розрахунок витрат, понесених позивачем ОСОБА_5 , а також квитанцію № 3112226 від 15.01.2025.

З урахуванням викладеного, на підставі п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 800,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 263-265, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягувати зі ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з 16.01.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу 2 800 (дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави, в особі Державної судової адміністрації України, судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Тиха