Справа № 705/6604/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Школьної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Самсоненко А.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Давидяк Ю.О. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за угодою позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28.11.2024 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за угодою позики.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі укладеної між ним та ОСОБА_2 11.06.2021 угоди позики він передав відповідачці 520 доларів США, а остання зобов`язалася повернути кошти до 11.09.2021. При неповерненні позики до 11.09.2021 та продовженні понадстрокового користування грошовими коштами, відповідачка зобов`язалась сплачувати проценти в розмірі 5% за кожну добу користування. З настанням строку повернення коштів ОСОБА_2 повідомила, що задіяла кошти в торгівельних операціях, вони приносять їй прибуток, і вона буде сплачувати 5% за понадстрокове використання позики. У зв`язку із неповерненням боргу відповідачкою ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. Посилаючись на тривале невиконання договору, просить стягнути із відповідачки на його користь суму позики в розмірі 520 доларів США та 2 366 доларів США процентів за користування чужими коштами за період із 12.09.2021 по 12.12.2021, а всього 2 886 доларів США, а також судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору 1 211,20 грн та 2000 грн витрат за надану правничу допомогу.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.12.2024 вказана цивільна справа на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передана за підсудністю до Христинівського районного суду Черкаської області.

Постановленою Христинівським районним судом Черкаської області 18.02.2025 ухвалою позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У поданому 04.03.2025 через систему «Електронний суд» відзиві на позовну заяву, представник відповідача проти стягнення із її довірительки процентів за договором позики заперечила та пояснила, що ОСОБА_2 11.06.2021 позичила у ОСОБА_1 520 доларів США, які зобов`язалась повернути до 11.09.2021, про що написала відповідну розписку. Передбачені у розписці проценти у розмірі 5% від суми позики в день є по суті пенею, яка нараховується у випадку порушення зобов`язання відповідачкою, та про стягнення якої позивач не заявляв. Оскільки проценти за користування позикою позивачем нараховані поза межами строку кредитування, у задоволенні позовних вимог в цій частині представник відповідача просить відмовити.

Сповіщена у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася. Через систему «Електронний суд» подала заяву, в якій повідомила про проходження нею військової служби в ЗСУ, просить провадження у справі не зупиняти, розгляд справи здійснювати за її відсутності та за участю її представника ОСОБА_3 . Позовні вимоги в частині стягнення суми позики визнає, в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів просить відмовити, судові витрати стягнути пропорційно до задоволених вимог.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача Давидяк Ю.О. у судовому засіданні позов визнала частково, факт укладення між сторонами угоди позики підтвердила та не заперечувала проти стягнення із ОСОБА_2 520 доларів США, які вона отримала від позивача у борг. В задоволенні інших вимог просила відмовити, посилаючись при цьому на усталену практику Верховного Суду щодо неможливості стягнення із боржника процентів поза межами строку кредитування. Крім іншого, просила суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності, оскільки відповідачка зобов`язалась повернути кошти до 11.09.2021, а до суду ОСОБА_1 звернувся лише в листопаді 2024 року, тобто поза межами строків, визначених статтею 257 ЦК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази з точки зору їх, належності, допустимості, достовірності, а в сукупності достатності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11.06.2021 уклали договір позики у простій письмовій формі у вигляді боргової розписки (а.с. 4). Наявність у позивача оригіналу боргової розписки перевірена в судовому засіданні.

На виконання вище зазначеного договору позики ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 520 доларів США, а остання зобов`язалася повернути борг до 11.09.2021.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором позики від 11.06.2021 не виконала, грошові кошти в сумі 520 доларів США у строк до 11.09.2021 ОСОБА_1 не повернула, то позовна вимога про стягнення на користь позивача суми позики підлягає до задоволення.

Позаяк предметом укладеного між сторонами договору є іноземна валюта, без визначення грошового еквіваленту, тобто суми коштів у національній валюті України, суд стягує на користь позивача борг у доларах США без перерахунку у гривню, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.

При цьому, суд відхиляє вимогу позивача про стягнення із ОСОБА_2 процентів за користування чужими коштами в розмірі 2 366 доларів США у період із 12.09.2021 по 12.12.2021, з таких підстав.

Зі змісту розписки від 11.06.2021 убачається, що відповідачка у випадку неповернення в строк грошових коштів зобов`язалася сплачувати проценти згідно ст. 536 ЦК України у розмірі 5 % від суми позики за кожен день поза строкового користування.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто норма ст. 625 ЦК України конкретизує визначений у ст. 536 ЦК України обов`язок боржника сплачувати проценти за незаконне користування чужими грошовими коштами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 149/1499/18 визначено, що правовідносини стосовно здійснення позикодавцем права на визначену договором плату за користування позикою за час, на який він її надав, та правовідносини щодо здійснення позикодавцем права на проценти внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути кошти до визначеного терміну є різними за змістом.

Термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 38) і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (пункти 6.20-6.24)).

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею).

Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється.

Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача процентів за користування коштами у розмірі 2 366 доларів США, що нараховані позивачем, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вказане суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що на підставі ст. 536 ЦК України та 1048 ЦК України він має право нараховувати передбачені договором проценти за користування чужими коштами з 12.09.2021 по 12.12.2021 та відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 3 ст. 12 ЦПК України).

Щодо заяви представника позивача про застосування позовної давності, суд зазначає таке.

Дослідженою в судовому засіданні борговою розпискою встановлено, що позивачка зобов`язалася повернути грошові кошти ОСОБА_1 у строк до 11.09.2021. У зв`язку із неналежним виконання ОСОБА_2 зобов`язання, 12.09.2021 розпочався перебіг загальної позовної давної тривалістю у три роки. До Уманського міськрайонного суду Черкаської області позивач звернувся засобами поштового зв`язку, відправивши 28.10.2021 позовну заяву із додатками до суду, що встановлено шляхом перевірки трекінгу поштового відправлення за № 678.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас прийнятим 30.03.2020 Законом №540 ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

За змістом пункту 19 Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Карантин в Україні було встановлено із 12.03.2020 до 30.06.2023. Воєнний стан запроваджено 24.02.2022 та неодноразово продовжено до даного часу, а тому встановлені статтею 257 ЦК України строки звернення до суду позивач ОСОБА_1 не пропустив, тому підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності у даній справі суд не вбачає.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування позивачем надано: договір про надання правничої допомоги та представництво в суді від 31.08.2024 (а.с. 26), розрахунок розміру оплати гонорару за правничу допомогу від 31.08.2024 (а.с. 6) та квитанцію до прибуткового касового ордера № 17 від 31.08.2024 про прийняття адвокатом від ОСОБА_1 2000 грн (а.с. 27).

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог стягненню із відповідачки на користь позивача підлягають понесені останнім витрати на сплату судового збору в розмірі 218 грн (1 211,20 грн х 18%) та 360 грн (2 000 грн х 18%) витрат на правничу допомогу.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за угодою позики задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за угодою позики від 11.06.2021 у розмірі 520 (п`ятсот двадцять) доларів США.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені позивачем на сплату судового збору в розмірі 218 (двісті вісімнадцять) гривень та 360 (триста шістдесят) гривень витрат на правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст судового рішення складений та проголошений 23 квітня 2025 року.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Альона ШКОЛЬНА