П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 572/2118/24

Провадження № 22-ц/4815/487/25

Головуючий у Сарненському районному суді

Рівненської області: суддя Ведяніна Т.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено:

13 листопада 2024 року в м. Сарни

Сарненського району Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось)

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АкордБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "АкордБанк" (далі ПАТ "КБ "АкордБанк" або банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №СІК-211019/085-00 від 21 жовтня 2019 року, що станом на 23 січня 2024 року склало 57 979,76 гривень, з яких: 27 995,19 гривень - прострочена сума заборгованості за кредитом; 2,01 гривень - прострочена сума заборгованості за процентами; 29 982,56 гривень - прострочена сума заборгованості за комісією.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що 21 жовтня 2019 року позичальник звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву-пропозицію, згідно з якою отримала кредит в розмірі 61 883,36 гривень шляхом перерахування коштів на рахунок клієнта строком на 48 місяців за сплату відсотків за користування кредитом та щомісячної комісії. При цьому відповідач підтвердила те, що ознайомилася з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ "КБ "АкордБанк", які викладені на його веб-сайті www.accordbank.com.ua. Натомість ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилась спірна заборгованість

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2024 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "КБ "АкордБанк" заборгованість станом на 23 січня 2024 року за заявою-пропозицією №СІК-211019/085-00 від 21 жовтня 2019 року у розмірі 57 979,76 гривень, яка складається з: 27 995,19 гривень - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 2,07 гривень - прострочена заборгованість за процентами; 29 982,56 гривень - прострочена заборгованість за комісією.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "КБ "АкордБанк" 3 028 гривень судового збору.

Приходячи до висновку про задоволення позову, суд виходив із того, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містив інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. Тобто підписавши заяву-пропозицію і паспорт споживчого кредиту, ОСОБА_1 погодилася на отримання кредиту саме на тих умовах, на підставі яких нараховано заборгованість.

При цьому, ознайомившись з умовами кредитного договору, позичальник мала реальну можливість відмовитися від його укладення відповідно до ст. 15 Закону України " Про споживче кредитування" або ж заявити вимоги щодо спірних умов договору, проте цього не вчинила. Щодо нарахування комісії, то суд з цього приводу зазначив, що її нарахування здійснено з додержанням Законом України "Про споживче кредитування".

На рішення суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначала про те, що підписання анкети-заяви разом з її додатком не підтверджує укладення договору про споживчий кредит в порядку ст. 634 ЦПК України та дотримання його форми, оскільки в решті документів, які мали б бути складовими такого правочину та на підставі яких здійснено нарахування заявленої до стягнення заборгованості, не відображена фіксація волевиявлення сторін.

Разом з цим і ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони саме у письмовій формі дійшли згоди про умови договору, умови обслуговування карткових рахунків, порядок здійснення розрахунків, умови надання кредитного ліміту, овердрафту, тарифи банку, відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, порядок зміни і припинення договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між сторонами ПАТ "КБ "АкордБанк" дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", з огляду на повідомлення споживача про зміст конкретних Умов та правил надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

На думку заявника, при вирішення спірних правовідносин до застосування підлягають правові висновки, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Крім того, зважала на те, що встановивши в кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 1 763,68 гривень в місяць, кредитодавець не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Це в сукупності свідчить про те, що відповідна умова договору є несправедливою. Згідно з розрахунком заборгованості, графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту і реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг загальний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування складає 78 808,24 гривень, що на 127 % більше за тіло кредиту і більш ніж у 6 000 разів перевищує загальний розмір процентів за користування кредитом. Між тим, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Звертав увагу на те, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитом будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції не відповідають змісту кредитних відносин, що відповідає викладеним у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі №369/9293/15-ц; від 02 вересня 2019 року у справі №361/7528/17 та від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц висновках. Враховуючи неправомірність нарахування комісії та сплату позичальником 82 724,80 гривень, вимоги банку вважає безпідставними.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У поданому відзиві позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частинами першою-другою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Норма частини першої ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою ст. 1054 ЦК України обумовлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 2019 року між ПАТ "КБ "АкордБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-пропозиції №СІК-211019/085-00, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в сумі 61 883,36 гривень на загальні споживчі цілі строком на 48 місяців, зі сплатою 0,01% річних та щомісячної комісії в розмірі 2,85%.

Факт надання кредиту ОСОБА_1 не заперечувався.

Так, розмір відсотків та комісії узгоджено в підписаній безпосередньо відповідачем заяві-пропозиції, а тому підстави для застосування викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 правових висновків щодо особливостей укладення кредитного договору в порядку ст. 634 ЦК України відсутні.

З наданого ПАТ "КБ "АкордБанк" розрахунку заборгованості видно, що внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 23 січня 2024 року становила 57 979,76 гривень та складалась з: простроченої суми заборгованості за кредитом в розмірі 27 995,19 гривень; простроченої суми заборгованості за процентами в розмірі 2,01 гривень; простроченої заборгованості за комісією в розмірі 29 982,56 гривень.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Положення частин першої, другої, п`ятої ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання пункту 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Тому комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року, яка прийнята з результати перегляду справи №202/5330/19, у спірних правовідносинах також не зазначався перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Суд касаційної інстанції вказав, що при цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.ч. 1, ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування". Оскільки банк не зазначав та не надавав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту, а саме за розрахунково-касове обслуговування, є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування".

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, була передбачена в розділі 7 "Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки" кредитного договору (колонка 7.2 графіка). Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування з 21 жовтня 2021 року по 21 жовтня 2023 року складає 84 656,64 гривень, тобто по 1 763,68 гривень в місяць.

Між тим, сторони не обумовили переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Отже, покладення на позичальника обов`язку щомісяця сплачувати комісію є нікчемним відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Матеріалами справи також з`ясовано те, що позичальником на користь банку сплачено 82 724,80 гривень, частина з яких банком були розподілені на погашення цієї комісії.

Оскільки нарахування комісії було неправомірним, то сплачені відповідачем грошові кошти підлягають зарахуванню на повне погашення заборгованості за тілом кредиту, яке становило 61 883,36 гривень, та відсотками в сумі 12,45 гривень.

Як убачається, суд попередньої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Отже, апеляційний суд доходить висновку про відсутність заборгованості, що є єдиною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову банку.

Підставою для прийняття постанови про відмову в задоволенні позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2024 року.

Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "АкордБанк" відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків