Провадження № 2/686/111/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О.В.

при секретарі Колісник Л.В.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Новікова Люцина Вікторівна про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

12.09.2023 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Новікова Люцина Вікторівна про визнання договору дарування недійсним. Просила визнати недійсним договір дарування 2/3 (двох третіх) часток у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , який був укладений 18 травня 2023 року між ОСОБА_5 ( адреса проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( адреса проживання: АДРЕСА_2 ) посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новіковою Люциною Вікторівною та зареєстрованим в реєстрі за № 3658.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Судом 07.10.2024 року ОСОБА_1 залучено до участі в справі, як правонаступника померлої позивачки.

На обґрунтування свого позову позивач вказав, що ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до 18 травня 2023 року була власником 2/3 частки на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на сьогодні позивач прожовує проживати та є зареєстрованою в зазначеній квартирі.

ОСОБА_5 (повивач) перебувала з 07 березня 1969 року в шлюбі з ОСОБА_6 .

У шлюбі в подружжя народився син - ОСОБА_1 .

Під час процесу приватизації громадського житла, членами сім`ї було отримано в приватну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно повідомлення 739505 від 27 березня 2023 року Хмельницьким бюро технічної інвентаризації перевірено наявність права власності на нерухомість згідно даних архіву та встановлено, що кожному члену сім`ї - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 належить 1/3 частка квартири, підставою набуття права власності є свідоцтво (приватизація) (копія повідомлення додається).

Після смерті свого чоловіка - ОСОБА_6 (дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) позивач - ОСОБА_5 успадкувала його 1/3 частку квартири за адресою:

АДРЕСА_1 за законом. Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 2937, від 03 травня 2023 року .

Таким чином, 2/3 (дві третіх) частки у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 - до 18 травня 2023 року належали ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності, а саме: 1/3 (одна третя) частка - на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 грудня 1996 року Відділом приватизації Хмельницької міськвиконкому м. Хмельницький згідно з розпорядженням № 15380 від 30 грудня 1996 року та зареєстрованого у Хмельницькому бюро технічної інвентаризації і записана в реєстрову книгу за № 14246 та 1/3 (одна третя) частка - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03 травня 2023 року Новіковою Л. В., приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу за розпорядженням № 2937 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером право власності: 50137448, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040.

Після смерті свого чоловіка, деякий час ОСОБА_5 (позивач) проживала самостійно.

Але через свій похилий вік, ОСОБА_5 , вже досить тривалий час і наразі не може самостійно здійснювати догляд за собою та потребувала саме стороннього догляду (утримання).

Від попереднього (першого) шлюбу в позивачки був також інший син - ОСОБА_7 (дата народження: 1958 року; дата смерті: 2021 року).

ОСОБА_3 (відповідачка), - є онучкою ОСОБА_5 , тобто рідною дочкою старшого сина позивачки - померлого ОСОБА_7 .

В травні 2023 року позивач ( ОСОБА_5 ) досягли згоди зі своєю онучкою - ОСОБА_3 про те, що остання бере на себе зобов`язання утримувати або доглядати за бабусею (позивачем) довічно. Натомість ОСОБА_5 брала на себе зобов`язання передати іншій стороні (набувачеві) - у власність свою частку у житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

18 травня 2023 року позивач та відповідач, за попередньою взаємною згодою, мали намір у приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу - Новікової Люцини Вікторівни здійснити укладення та нотаріальне посвідчення договору довічного

утримання. Принаймні саме так розуміла цей факт і мала намір реалізувати попередню домовленість позивач - ОСОБА_5 .

Надалі сторони, по прибутті до нотаріуса, надали свої особисті та необхідні правовстановлюючі документи на квартиру, і після зачитування нотаріусом проекту договору вголос, здійснили підписання тексту договору.

Натомість, суть договору який насправді було підписано того дня (а саме - договір дарування) через причини які будуть названі нижче, не була позивачем усвідомлена, оскільки такий договір не відповідав її справжній волі та реальному наміру на вчинення правочину.

18 травня 2023 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування 2/3 часток у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новіковою Люциною Вікторівною та зареєстрованим в реєстрі за№ 3658.

Відповідний факт також підтверджується - актуальною інформацією (довідкою) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.09.2023 року.

ОСОБА_5 , - будучи особою похилого віку (повних 88 років), маючи суттєві труднощі зі станом здоров`я, фактично здійснила помилкове дарування належної їй частки в квартирі відповідачу - ОСОБА_3 . Насправді вона мала на меті виключно забезпечення безтурботної старості, а саме: взамін на догляд за собою з боку онучки передбачити передачу їй у власність свого майна, що мало б бути передбачено саме умовами договору довічного утримання.

Укладаючи договір, позивач мала на меті отримати від онуки ( ОСОБА_3 ) саме необхідну допомогу та догляд в обмін на свою власність, проте не мала жодного наміру просто дарувати квартиру.

Договір дарування в даній ситуації є вкрай невигідним для позивача, не відповідає внутрішній волі ОСОБА_5 , оскільки у позивача не було і немає жодного іншого житлового приміщення придатного для її проживання. Тому, жодної логіки в безоплатній та безумовній передачі з боку ОСОБА_5 у власність інших осіб єдиного свого житла - немає. Насправді ключову роль у помилковому розумінні правової природи/змісту договору з боку ОСОБА_5 відіграла саме фізіологічна причина поганого стану здоров`я останньої, а саме - критичний рівень її слуху, який фактично не дав їй можливість почути текст оголошеного нотаріусом проекту договору. Зокрема, в даному випадку варто враховувати, що позивачу наразі поставлено діагноз: нейросенсорна втрата слуху і зазначений факт підтверджується консультаційним висновком ЛОРа від 06 вересня 2023 року (копія висновку додається). Такий стан слуху позивачки є вже хронічним і триває багато років, про що звісно не міг знати нотаріус. Водночас, дещо незрозумілою щодо внутрішнього ставлення до підписаної угоди є позиція відповідача, яка також чітко знала та усвідомлювала що сторонами укладається (має бути укладено) саме договір довічного утримання. Проте позивач не здійснює звинувачення іншої сторони (відповідача) в обмані чи завідомо незаконних діях і вважає що така позиція відповідача була зумовлена виключно відсутністю з її боку глибокого (додатного) правового розуміння різниці між договором дарування та довічного утримання та її не усвідомленням що такі договору не ідентичні або не взаємозамінні.

Таким чином, в силу свого похилого віку та суттєвого зниження слуху, ОСОБА_5 не розуміла який насправді документ вона підписує, оскільки не чула зміст договору, що зачитував нотаріус, а самостійно позивач такий документ не читав.

Тому, підписуючи договір дарування у нотаріуса, ОСОБА_5 вважала, що підписує саме договір про який попередньо сторони домовлялись - тобто договір довічного утримання. У зв`язку з цим, довіряючи своїй онуці позивач поставила свій підпис у договорі дарування 2/3 (двох третіх) часток у праві власності на квартиру від 18 травня 2023 року.

Як наслідок, сторони уклали договір дарування, замість договору довічного утримання.

Під час укладення договору позивач страждала і на інші захворювання, які перешкоджали їй в повній мірі усвідомлювати суть договору. Через деякий час після укладання договору, а саме - 06 липня 2023 року ОСОБА_5 було поміщено на стаціонарне лікування до КП «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради. Згідно виписки № 03521 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 18.07.2023 року: основними діагнозами ОСОБА_5 є злоякісне новоутворення правового яєчника, злоякісне новоутворення щитовидної залози та інші супутні захворювання.

Одразу після виписки, ОСОБА_3 забрала ОСОБА_5 до свого будинку фактичного місця проживання, за адресою: АДРЕСА_3 та повідомила позивача про те, що буде її доглядати.

Але вже менш ніж за півтора місяця відповідач ( ОСОБА_3 ) різко та кардинально змінила своє ставлення до своєї бабусі. В результаті навіть такого нетривалого спільного проживання, відношення до позивача з боку ОСОБА_3 стало різко негативним та навіть частково ворожим, хоча для цього не було жодних обґрунтованих обставин. В результаті таких подій, 01 вересня 2023 року відповідач фактично вигнала (вивезла) позивачку ( ОСОБА_5 ), без жодних пояснень і зрозумілих причин, зі свого будинку та змусила ОСОБА_5 повертатись до квартири в якій вона раніше проживала (і наразі саме в цій квартирі позивачка подарувала свою частку - онучці), за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом півтора місяця догляду та спільного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 забирала у ОСОБА_5 всю пенсію (біля 5000 грн. в місяць), яку, з її слів, використовували на спільні потреби.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Відповідач направила письмові пояснення по справі, в якому вказала, що у позовній заяві, між іншим, позивач зазначає про те, що ...18 травня 2023року позивач та відповідач, за попередньою взаємною згодою, мали намір у приватного нотаріуса Новікової Л.В. здійснити укладенні та нотаріальне посвідчення договору довічного утримання. Принаймні саме так розуміла цей факт і мала намір реалізувати попередню домовленість позивач ОСОБА_5 . Надалі сторони, по прибутті до нотаріуса, надали свої особисті та необхідні правовстановлюючі документи на квартиру, і після зачитування нотаріусом проекту договору вголос, здійснили підписання тексту договору. Натомість, суть договору який

насправді було підписано того дня (а саме - договір дарування), не була позивачем усвідомлена, оскільки такий договір не відповідав її справжній волі та реальному наміру на вчинення правочину. Проте, такі твердження позивача не відповідають дійсності і спростовуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Так, самим позивачем до позовної заяви долучено копію оспорюваного Договору дарування 2/3 часток у праві власності на квартиру від 18.05.2023р. Із змісту вказаного правочину вбачається, що його сторони - «Дарувальник» ОСОБА_5 та «Обдаровувана» ОСОБА_3 , діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами, щодо недійсності правочину), уклади цей договір про таке : за цим договором Дарувальник передає безоплатно у власність Обдаровуваної, а Обдаровувана приймає у власність 2/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_4 . У пункті 5 Договору дарування сторони зазначили, що ... сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; ми, Дарувальник і Обдаровувана, підтверджуємо, що цей договір не приховує іншого правочину, не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального.

Цей договір підписано обома його сторонами, а у пункті 15 договору приватним нотаріусом Новіковою Л.В. зазначено, що ... Сторонам нотаріусом роз`яснено та зрозуміло відмінність договору дарування від інших договорів відчуження, спадкового договору, договору довічного утримання, заповіту та те, що за своєю правовою природою договір дарування є безоплатним, а тому Дарувальник не має права вимагати від Обдаровуваної вчинення на свою користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. Дарувальникам нотаріусом роз`яснено та зрозуміло момент переходу права власності на квартиру, що дарується та наслідками вчинення даного правочину. Далі по тексту договору нотаріус зазначила : ... текст цього договору нами прочитаний, його зміст відповідає нашій волі.

Далі у договорі містяться власноруч записані прізвища, імена, по-батькові та підписи сторін договору. Нижче підписів сторін нотаріусом також зазначено, що ... Цей договір посвідчено мною, Новіковою Л.В., приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу. Договір підписано сторонами у моїй присутності. Особи сторін встановлено, дієздатність, а також належність ОСОБА_5 2/3 часток квартири перевірено. Саме після таких слів, та зазначених у договорі дій, цей договір дарування посвідчено підписом приватного нотаріуса Новікової Л.В. та скріплено печаткою нотаріуса. Саме після таких слів, та зазначених у договорі дій, цей договір дарування посвідчено підписом приватного нотаріуса Новікової Л.В. та скріплено печаткою нотаріуса. Наведені положення оспорюваного договору Дарування 2/3 часток у праві власності на квартиру не залишають жодного сумніву у тому, що зміст цього договору на момент його укладення відповідав внутрішній волі Дарувальника ОСОБА_8 , як і утому, що незважаючи на певні вади слуху у Дарувальника, нотаріусом сторонам попередньо роз`яснено зміст цього правочину, його правові наслідки, відмінність договору дарування від інших договорів відчуження, спадкового договору, договору довічного утримання, заповіту, а також те, що за своєю правовою природою укладений договір дарування є безоплатним. Більше того, як зазначає позивач у позовній заяві - договір було зачитано вголос, і як зазначає нотаріус у договорі - текст цього договору сторонами прочитаний, а його зміст відповідає нашій волі. Відтак, отримавши від нотаріуса усі необхідні роз`яснення з приводу правової природи правочину, який сторони прийшли до нотаріуса посвідчувати, повідомивши нотаріусу своє дійсне волевиявлення на укладення саме договору дарування, сторони цей договір підписали у присутності нотаріуса. Нотаріус, у свою чергу, відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат», встановивши особи сторін та перевіривши їх дієздатність, переконавшись у наявності волевиявлення Дарувальника укласти саме безоплатний договір дарування частки у квартирі на користь своєї внучки ОСОБА_3 , роз`яснивши відсутність права у Дарувальника вимагати від Обдаровуваної вчинення нею на свою користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру та наслідки недійсності договору дарування, в повній мірі переконалась у наявності у сторін справжнього волевиявлення на укладення договору дарування частки у праві власності на квартирі, - посвідчила зазначений договір.Відтак, з моменту підписання та нотаріального посвідчення зазначеного договору дарування, у відповідності до ст.203, ст.209, ч.З ст.334, ст.638, ст.717 ЦК України, вказаний договір дарування є укладений, оскільки сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. А тому у цей момент до набувача майна за договором дарування ОСОБА_3 перейшло право власності на зазначену у договорі частку у нерухомому майні, а будь-яких зустрічних зобов`язань майнового чи немайнового характеру перед дарувальником - не виникло. Проте, незважаючи на відсутність таких формальних зобов`язань за договором, ОСОБА_3 продовжувала всіляко турбуватись та доглядати за своєю бабусею, але не у відповідь на дарування їй квартири, а тому що вона завжди так робила і завжди турбувалась та доглядала за своєю бабусею. Наведена обставина і стала першопричиною для виникнення у бабусі бажання, зважаючи на свій вік і незадовільний стан здоров`я, свою частку у квартирі подарувати саме онучці ОСОБА_3 , а не сину ОСОБА_1 , якому на той час уже належала 1/3 частка у праві власності на спірну квартиру. Пунктом 13 спірного договору визначено, що ... Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо Обдаровувана умисно вчинила злочин проти життя, здоров`я, власності Дарувальника, їх батьків, дружини (чоловіка), або дітей. У разі розірвання договору Обдаровувана зобов`язана повернути дарунок у натурі. При цьому у позовній заяві позивач визнає той факт, що 06 липня 2023 року ОСОБА_5 внучкою ОСОБА_3 було поміщено на стаціонарне лікування до КП «Хмельницька міська лікарня», де вона лікувалася до 18.97.2023р. з діагнозом «злоякісні новоутворення...» та інші супутні захворювання. Одразу після виписки з лікарні ОСОБА_3 забрала ОСОБА_5 з лікарні до свого будинку по АДРЕСА_5 та повідомила ОСОБА_5 про те, що буде її доглядати. Також позивач зазначає у позові, що протягом півтора місяця догляду та спільного проживання за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_3 забирала у ОСОБА_5 всю пенсію (біля 5000 грн. в місяць), які з її слів, використвували на спільні потреби. Наведені обставини наведені у позові і визнані позивачем і вони доводять ту обставину, що саме онучка ОСОБА_3 турбувалася про свою бабусю, спочатку у місці її постійного проживання у спірній квартирі, а після значного погіршення стану здоров`я бабусі, помістила її до стаціонару Хмельницької міської лікарні, де постійно відвідувала та забезпечувала усім необхідним, у тому числі необхідними ліками та продуктами харчування, які придбавала за рецептами лікарів. Саме онучка ОСОБА_3 , а не позивач ОСОБА_1 , зважаючи на незадовільний стан здоров`я бабусі, забрала її після лікування у стаціонарі до власного будинку де доглядала і забезпечувала усім необхідним.

Третя особа - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Новікова Люцина Вікторівна направила до суду заяву про слухання справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 18 травня 2023 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування 2/3 часток квартири АДРЕСА_4 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новіковою Люциною Вікторівною та зареєстрованим в реєстрі за № 3658.

Відповідно до п. п. 5, 11, 16, 17 договору дарування сторони підтверджують, що, вони не визнанні недієздатними чи обмежено дієздатними; укладання договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; ми, дарувальник та обдарована, підтверджуємо, що цей договір не приховує іншого правочину, не носить характеру фіктивного та удаваного правочимну. Дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Сторони свідчать, що вони між собою перебувають у родинних відносинах (баба та онука). Сторонам, нотаріусом роз`яснено та зрозуміло відмінність договору дарування від інших договорів відчуження, спадкового договору, договору довічного утриманнян, заповіту та те, що за своєю природою договір дарування безплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованої вчинення на свою користь будь яких дій майенового або немайнового характеру. Дарувальнику нотаріусом роз`яснено та зрозуміло момент переходу права власності квартиру, що дарує та наслідки вчиненого правочину. Текст договору нами прочитаний, його зміст відповідає нашій волі.

Тобто воля ОСОБА_5 на дарування квартири зафіксована у підписаному нею особисто та нотаріально посвідченому договорі дарування.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_5 , як на підставу для задоволення позову, посилалася на те, що, укладаючи договори дарування вищезазначеної квартири, вона будучи особою похилого віку, маючи суттєві труднощі зі станом здоров`я, фактично здійснила помилкове дарування належної їй частки в квартирі відповідачу ОСОБА_3 , насправді вона мала на меті виключно забезпечення безтурботної старості, а саме взамін на догляд за собою з боку онуки перебачити передачу їй у власність свого майна, що мало б бути передбачено саме умовами договору довічного утримання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

07.10.2024 року судом залучено ОСОБА_1 до участі в справі як правонаступника ОСОБА_5 .

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

Так, відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частинами 1,3,5 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а також його обов`язковість для сторін договору.

Свобода договору належить до загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України - свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Отже, виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Відповідно до ч. 1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26 жовтня 2022 року у справі

№ 947/32485/20 під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу)».

У постанові Верховний Суд від 15 вересня 2021 року в справі №161/17523/16-ц вказав, що наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, - суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі (іншому житлі) після укладення договору дарування. Виключно у разі встановлення цих обставин правила частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Разом з тим, у своїй постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №947/32485/20 Верховний Суд наголосив, що лише з`ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Наведені обставини можуть бути лише опосередкованими доказами наявності такої помилки. В іншому випадку усі правочини, укладені особами відповідного віку, стан здоров`я яких є поганим та які продовжили проживати у подарованому житлі, підлягали б визнанню недійсними, що призвело б до обмеження правочиноздатності такої категорії осіб, що, у свою чергу, порушувало б гарантії, проголошені в статті 21 Конституції України щодо рівності осіб у їх правах.

У свою чергу, відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 посвідчила, що вона є сусідкою ОСОБА_5 , вона бачила як ОСОБА_5 сиділа з покетом на лавочці, була дуже засмучена, плакала і казала, що її дуже підвели. Вона не казала, що хтось мав її утримувати. До неї часто приходив ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . ОСОБА_5 дуже часто ходила до дружини покійного сина. Казала, що вони не хочуть, щоб вона там проживала.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні посвідчив, що він є двоюрідним братом позивача. Після смерті дядька, тьотя залишилась сама. Вона хворіла. Казала, що її вигнали. Він періодично телефонував ОСОБА_5 (останій раз десь в вересні), він нормально з нею спілкувався, вона добре чула його, а він її.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні посвідчила, що вона дружина позивача, одружені 8 років. ОСОБА_5 ніколи їй не пояснювала, що має робити з квартирою. Вона казала, що піде до дівчат і відпише їм квартиру. Казала, що вони доглянуть її. Після квітня 2022 року вона казала ОСОБА_5 , щоб та переїздила до них жити, однак ОСОБА_5 не бажала. ОСОБА_5 після виписки з лікарні, поїхала до ОСОБА_14 , то вона не їздила до неї. ОСОБА_5 не жалілась. Позвонив чоловік і сказав, що відповідач та мама відповідача відправили ОСОБА_5 до дому і вона плаче. Після чого вона кожні вихідні ходила до ОСОБА_5 до дому, відповідачки там не було. ОСОБА_5 погано чула то вона розмовляла з нею голосніше, вона читала в окулярах, все розуміла.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні посвідчила, що ОСОБА_5 це її бабуся, ОСОБА_16 сестра. Бабуся завжди приносила їм подарунки. ОСОБА_5 казала, що хоче скласти заповіт. Потів вона знайшла сама нотаріуса і сказала, що вона проконсультувалася в нотаріуса і найкраще буде укласти договір дарування. Вона зателефонувала відповідачці і сказала коли іти до нотаріуса. ОСОБА_17 казала, що нотаріус прочитала договір, потім вони самі читали договір і підписували. Коли бабуся хворіла то телефонувала їм. Один раз коли бабусі було дуже погано та ОСОБА_17 і мама викликали бабусі швидку. ОСОБА_18 була в лікарні , вони придбавали ліки, ОСОБА_10 сказав, що немає коштів на ліки. ОСОБА_18 отримувала квартиру і на свого сина ОСОБА_19 . Вона написала заповіт на нього (це їх батько), але він помер раніше бабушки. ОСОБА_18 казала, що не потребує допомги, коли вона телефонувала то вони приносили ліки, возили їжу. ОСОБА_18 казала, що вона хоче переписати квартиру на ОСОБА_17 (бо вона сама доглядає дитину). ОСОБА_18 казала, що вона боїться сина ОСОБА_10 , він зловживав алкоголем. ОСОБА_5 в серпні жила в них, а в вересні поїхала до себе. Вона думає, що бабушка подала позов тому, що так наказав їй син ОСОБА_10 . ОСОБА_18 добре чула, читала без окулярів.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні посвідчила, що ОСОБА_5 , це її свекруха. У них були дуже хороші стосунки. Вона постійно їм телефонувала. Коли ще був живий її чоловік то він казав мамі, щоб вона відписала частину квартири яку він отримав, на що вона погоджувалась. ОСОБА_5 ходила до свого знайомого нотаріуса. Коли ОСОБА_5 захворіла, вона завезла її до лікарні. Телефонувала ОСОБА_10 , щоб він прийшов і допоміг завезти маму на узі, на що він відмовився. Вона витрачала свої кошти на лікування ОСОБА_5 . Після виписки з лікарні вона погодилась один місяць пожити в них. У свекрухи був добрий слух, вона читала книги. Нотаріус була добре знайома ОСОБА_21 , оскільки ходила разом з ОСОБА_1 у школу. Вона бачила як ОСОБА_10 був «п`яний» і взяв маму за шию, за те, що вона сварила його за вживання алкогольних напоїв. Відколи ОСОБА_5 захворіла то вона потребувала догляду, а до того часу вона працювала. Нотаріус в її присутності та в присутності адвоката Худняка, сказала, що поверніть все ОСОБА_10 , бо він страшна людина.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинен довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин які вказують на помилку, - неправильне сприйняття ОСОБА_5 фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Надані позивачем докази не є достатніми для висновку, що у моменту укладення спірного договору ОСОБА_5 помилялася стосовно правової природи укладеного нею правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним.

Доводи позивача та надана суду медична документація, є безпідставними, оскільки такі докази, самі по собі, не підтверджують помилку ОСОБА_5 при укладенні спірного договору 18.05.2023 року та не містять висновку, що позивач потребувала стороннього догляду на час укладення спірного договору.

Те, що позивач після укладення спірного дарування квартири продовжила проживати у вказаній квартирі, не свідчить про недійсність відповідного договору, оскільки відсутність фактичного передання спірного нерухомого майна в цьому випадку не пов`язано з відсутністю волі дарувальника чи помилки щодо природи спірного правочину.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відсутні підстави для визнання договору дарування недійсним, оскільки позивачем під час розгляду справи не доведено, що між сторонами виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування квартири від 18 травня 2023 року .

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст..ст. 15, 16, 202, 203, 215, 229, 717, 744 ЦК України, ст..ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Новікова Люцина Вікторівна про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_6 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_7 ;

Третя особа: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Новікова Люцина Вікторівна, 29015, м. Хмельницький вул.. Староконстянтинівське шосе, 10.

Повний текст рішення складено 17.04.2025 року.

Суддя: