Справа № 404/7774/24
Номер провадження 2/404/3319/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в скл аді: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Солук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щаслива оселя 12», до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості із внесків на утримання будинку,-

В С Т А Н О В И В:

Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Щаслива оселя 12» подано позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості із внесків на утримання будинку в загальній сумі 17072,72 грн., яка складається з: заборгованості із внесків на утримання будинку в сумі 14148,01 грн., 3 % річних відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 636,70 грн., та інфляційні втрати відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 2288,01 грн..

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 вересня 2024 року матеріали позовної заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щаслива оселя 12» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості із внесків на утримання будинку, передано за підсудністю на Святошинському районному суду міста Києва (а.с.122).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою позивачем подано апеляційну скаргу.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 23 грудня 2024 року апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щаслива оселя 12» задоволено. Ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 вересня 2024 року скасовано, а справу направлено до Кіровського районного суду міста Кіровограда для продовження розгляду (а.с.158-160).

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с.165).

Через канцелярію суду позивачем подана заява (вх. № 14419 від 14.04.2025 року) про відмову від позову, яка підтримана повноважним представником позивача в судовому засіданні.

Крім того, представнику позивача в судовому засіданні роз`яснено наслідки передбачені статтею 256 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи в судове засідання призначене на 17 квітня 2025 року не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.185), причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань до суду не подавали.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми цивільного процесуального законодавства, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, що визначений частиною третьою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно пункту 1 частини другої статті 49 Цивільного процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Положеннями частини першої-третьої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

В пункті 4 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Враховуючи, що відмова позивача від позову не суперечить законодавству і не порушує чиї-небудь права, свободи і охоронювані законом інтереси, заява підписана представником позивача, який має процесуальне право на підпис від імені позивача такої заяви, підтримана представником в судовому засіданні. Судом роз`яснено сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевірено, що представник представник позивача не обмежений у повноваженнях на вчинення такої процесуальної дії, відтак, суд вважає за необхідне прийняти відмову позивача від позову та провадження у справі закрити.

Крім того, у відповідності до частини третьої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України); 3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1136/18.

Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Представником позивача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щаслива оселя 12», адвокатом Кіріченко Т.А., на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання правничої допомоги № 40/2024 від 20.08.2024 року (а.с. 179-180), акт приймання-передачі правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 40/2024 від 20.08.2024 року (а.с.181).

Однак, адвокатом Кіріченко Т.А., не надано належних та допустимих доказів в підтвердження фактичної сплати позивачем адвокату коштів в розмірі 4000,00 грн, зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку.

В обгрунтування підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача посилається, зокрема на пункт 4.3 договору № 40/2024 про надання правничої допомоги від 20.08.2024 року, відповідно до якого за надання правничої допомоги відповідно до даного договору клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 коп., який клієнт зобов`язаний сплатити адвокату протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати надходження на розрахунковий рахунок клієнта від боржника ОСОБА_1 коштів в оплату надання правничої допомоги адвокатом (на виконання рішення суду або в добровільному порядку). Оплата здійснюється клієнтом в безготівковому порядку на рахунок адвоката відповідно до правил, визначених чинним законодавством України для здійснення таких операцій. Інші види правничої допомоги оплачуються клієнтом за окремими письмовими додатковими угодами, підписаними сторонами.

Однак, суд вважає, що даними умовами договору представником позивача ще до вирішення розгляду справи по суті та ухвалення відповідного рішення суду констатовано задоволення позову і не передбачені можливості відмови у позові, що призвело б до покладення судових витрат поз позивача.

Отже, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів фактичного понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статями 133, 137, 142, 255, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Прийняти відмову позивача від позову.

Провадження у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щаслива оселя 12», до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості із внесків на утримання будинку, закрити.

У задоволенні стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відмовити.

Роз`яснити сторонам наслідки закриття провадження у справі, встановлені частиною другою статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складено 17.04.2025 року.

Суддя Кіровського районного

суду міста Кіровограда Людмила КУЛІНКА

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда