Справа № 344/2728/25
Провадження № 2/344/2106/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

15 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польської М.В.,

секретаря c/з: Соляник Т.І.

за участю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, у лютому 2025 року звернулась до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно Свідоцтва про народження батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записано батько ОСОБА_4 та матір ОСОБА_2 . Батька дитини записано зі слів матері. В грудні 2021р. вона залишила піврічного ОСОБА_3 в дитячому будинку м.Харкова, і від того часу життям хлопчика не цікавиться. На даний час місце перебування біоголоічної матері ОСОБА_3 - ОСОБА_2 невідоме. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 24.05.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнаним таким, що позбавлений батьківського піклування та встановлено над ним опіку, призначивши її опікуном. Позивач, перебувє у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . З травня 2024 року малолітній ОСОБА_3 проживає в їхній сім`ї, дитина називає її мамою, а чоловіка - татом. У них склались дуже теплі стосунки і вони вважають дитину рідною. Біологічна матір дитини (відповідач) з 2021 року життям та розвитком дитини взагалі не цікавиться. Дитина про біологічну матір ніколи не згадує. Просить позов задовольнити та стягувати з відповідача аліменти.

Ухвалою суду від 12.03.2025р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явилась, однак суду подала заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі та вимоги просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзиву на позов та жодних заяв від неї не надходило. Про судове засідання відповідач повідомлена також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада».

Представник Органу опіки та піклування надала суду затверджений виконкомом висновок, згідно якого ООП вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розгляд справи просила проводити без їх участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження виданого 06.07.2021р., батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Як доводила позивач та не спростовано матеріалами справи, мама дитини відповідач ОСОБА_2 з грудня 2021р. взагалі не дбає про сина, не піклується ним та не цікавиться станом його здоров`я.

Згідно повідомлення КНП «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям «Берегиня» вбачається, що ОСОБА_2 на електронну пошту надала заяву про відмову забрати свою дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається із копії витягу з рішення від 24.05.2024р. ОСОБА_1 призначено опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Свідоцтва про шлюбу від 15.08.1998 року, ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с.15).

Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

За статтею 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.

Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися в т.ч. один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Сторона позивача доводила підстави для позбавлення батьківських прав на підставі п.2 статті 164 СК, як ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача.

За змістом частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі «Мамчур проти України» (п. 100) зазначається, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (рішення у справі Йохансен, зазначеній вище, п. 78; рішення у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France), заява № 35991/04, п. 79, від 10 січня 2008 року; та у справі Р. І Х., зазначеній вище, пп. 73 та 81). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року) (п.136) інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року).

Суд керується принципом інтересів дитини, позивач довела перед судом підстави для позбавлення матері дівчинки батьківських прав.

Згідно висновку, затвердженого рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 07.04.2025р. №401, ООП вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. При цьому у висновку зазначено, що мати ОСОБА_2 , біологічна мати хлопчика, на жаль, повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов?язків.

Впродовж часу, відколи дитина перебуває під опікою, мати жодного разу не контактувала з опікуном і не проявила інтересу до здоров?я, успіхів чи розвитку свого сина, жодної участі в житті дитини не бере. Це ще більше підкреслює важливість ролі опікуна, яка повністю взяла на себе відповідальність за дитину. Її турбота, любов і відданість компенсують відсутність участі біологічної матері, забезпечуючи хлопчику стабільність, щасливе середовище і можливість для всебічного розвитку. 20 березня 2025 року працівники Служби у справах дітей здійснили телефонний дзвінок до матері за допомогою системи обміну повідомленнями «Вацап» (номер телефону НОМЕР_1 ) (акт телефонної розмови від 20.03.2025 року). Під час розмови ОСОБА_6 було повідомлено, що на розгляді Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради перебуває ухвала Івано-Франківського міського суду про позбавлення її батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час телефонної бесіди з?ясовано, що ОСОБА_7 проживає у Німеччині та наміру повертатися в Україну не мас. Пані ОСОБА_8 повідомила, що вона не бачила свою дитину дуже давно та дійсно не цікавилася його життям, оскільки вважала, що батьківських прав її було позбавлено ще тоді, коли вона написала заяву про відмову забирати сина з «Центру медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям « Берегиня »». У цій заяві вона просила соціальні служби влаштувати її сина в хорошу сім?ю. ОСОБА_7 підтвердила, що інформація викладена в її заяві і на даний час відповідає дійсності. Також повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Додатково попросила більше не турбувати її з цього питання, оскільки наразі займається налагодженням свого особистого життя, живе в Німеччині, планує одруження, і заявила, що її син ОСОБА_3 не входить у її майбутні плани.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Нормою ч. 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статтей Закону України Про державний бюджет України на 2025 рік, прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; працездатних осіб - 3028 гривень;

Відповідно до ст.ст.183, 191 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, починаючи з дня пред`явлення позову.

При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує, матеріальний стан сторін та їх потребу в коштах для проживання при нинішніх життєвих обставинах, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров`я дитини та відповідачів, відсутність на утриманні відповідачів інших осіб.

Тому, суд вбачає підстави для стягнення аліментів із відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з моменту подання позовної заяви до досягнення ним повноліття. Стягнення розпочати з 14 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

А тому з відповідач слід стягнути в дохід держави 1211.20 гривень судового збору.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

За ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наведеного, ст. ст. 164, 165 СК України та керуючись ст. ст. 3,4,13, 89, 141, 263-265, 268, 280-282 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від всіх доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 14.02.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави (з зарахуванням на рахунок: UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) - 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) 20 копійок судового збору в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 17 квітня 2025 року.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА