Справа № 307/3656/24
Провадження № 2-др/307/4/25
ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2025 року м. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області
у складі судді головуючої судді Сас Л.Р.,
секретар судового засідання Кривошея Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України (за відсутності учасників справи та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу) заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Новікової Ольги Олегівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 21 лютого 2024 року у розмірі 27 000 (двадцять сім тисяч) доларів США; стягнуто з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 11 174 (одинадцять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 32 коп., пов`язані зі сплатою судового збору та відмовлено в іншій частині позову про стягнення трьох процентів річних у розмірі 390,57 доларів США та моральної шкоди у розмірі 2000 доларів США.

До закінчення розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 адвокат Новікова О.О. повідомила про те, що позивач поніс судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги, докази таких витрат будуть надані з урахуванням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

19 березня 2025 року представник позивча ОСОБА_1 - адвокат Новікова О.О. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, посилаючись на те, що під час ухвалення вказаного рішення не вирішене питання про стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги позивачу у розмірі 64 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Новікова О.О. у судове засідання не з`явилися, представник Новікова О.О. подала заяву про ухвалення додаткового рішення за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин.

Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За наведеного суд постановив судовий розгляд справи здійснювати за відсутності всіх учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З`ясувавши обставини заяви, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення з таких підстав.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішене питання про судові витрати.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно з ст. 30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представник позивача під час судового розгляду цивільної справи зробив заяву, якою повідомив суд про витрати, понесені позивачем з наданням професійної правничої допомоги та про те, що докази понесених витрат будуть подані з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України.

19 березня 2025 року представником відповідачів подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та додано договір про надання правової допомоги від 08 серпня 2024 року, акт про виконання робіт з надання правової допомоги відповідно до Договору про надання правничої допомоги № 27 від 08 серпня 2024 року, платіжні інструкції від 09 серпня 2024 року та 15 серпня 2024 року про перерахування ОСОБА_1 коштів в рахунок оплати за надання правничої допомоги за договором № 27 від 08 серпня 2024 року у розмірі 44 000,00 грн. та 20 000,00 грн. відповідно (а. с. 6-11, 12-14).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору про надання правової допомоги від 08 серпня 2024 року адвокат Новікова О.О. та ОСОБА_1 уклали договір згідно якого адвокат взяла на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язується оплатити Адвокатським бюро надані послуги на умовах цього договору. Адвокатське бюро зобов`язується надати клієнту правову допомогу з питань цивільного, цивільно-процесуального, кримінального законоадвства.

Згідно з п. 1.2. здійснює аналіз та надання письмових правових висновків з питань, зазначених у п.1.1. цього договору. Складання клопотань, заяв, скарг, адвокатських запитів та інших документів правового характеру.

Відповідно до п. 2.1.2. цього Договору клієнт зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі оплатити витрати, пов`язані із наданням правової допомоги.

У відповідності до п. 4.1. договору, клієнт зобов`язується за надання правничої допомоги сплачувати адвокатському бюро плату, обумовлдену додатком 1 до нього.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що у випадку позитивного результату на користь клієнта, останній зобов`язується сплатити адвокатському бюро грошову винагороду, визначену додатком до данного договору.

Згідно п. 4.4., підтвердженням надання адвокатським бюро правової допомоги клієнту є підписаний сторонами акт виконаних робіт. В акті вказується обсяг наданої адвокатським бюро допомоги та її вартість.

Сума вказана в п. 4.1. даного договору є гонораром адвокатського бюро за надання правової допомоги та поверненню не підлягає. Всі розрахунки відповідно до цього договору проводяться у гривні.

Із акта про виконання робіт з надання правової допомоги відповідно до Договору про надання правничї допомоги № 27 від 08 серпня 2024 року вбачається, що з 08 серпня 2024 року по 04 березня 2025 року адвокат надає, а клієнт приймає відповідно до договору про надання правової допомоги № 27 від 08 серпня 2024 року послуги під час здійснення юридичного супроводу в частині надання правової допомоги під час претензійно-позовної роботи щодо стягнення боргу за розпискою та у п. 2 у вказаному акті зазначено найменування робіт та послуг, кількість затрачених годин та розрахунок вартості робіт. Так, на первинну консультацію та визначення порядку дій від 04 квітня 2024 року затрачено 1 годину, вартість робіт склала 4 500,00 грн.; на правовий аналіз документів та доказів з метою подання позовної заяви до суду затрачено 1 годину, вартість якої склала 6 900,00 грн.; на ознайомлення із судовою практикою та правовою позицією у такій категорії цивільних справ затрачено 2 години, вартість яких склала 12 000,00 грн.; на підготовку та подачу позовної заяви щодо стягнення боргу затрачено 3 години, вартість яких склала 18 000,00 грн. та участь у судових засіданнях затрачено 4 години, вартість яких склала 22 600,00 грн. Сторони погодили, що вартість видів робіт щодо надання правової допомоги складає 64 000,00 грн. (а. с. 12).

Із платіжних інструкцій від 09 серпня 2024 року та 15 серпня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 перерахував кошти в рахунок оплати за надання правничої допомоги за договором № 27 від 08 серпня 2024 року у розмірі 44 000,00 грн. та 20 000,00 грн. відповідно (а. с. 13, 14).

Разом з тим, повністю погодитись з такою сумою не можна.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача адвокатом Новіковою О.О. від імені ОСОБА_1 подано позовну заяву на 9 арк. та докази на 5 арк.

Судове засідання, призначене на 14 жовтня 2024 року не відбулося у зв`язку із неявкою відповідача; судове засідання, яке призначено на 05 грудня 2024 року, відкладено за клопотанням відповідача; судове засідання, яке було призначено на 20 січня 2025 року відбувалося в режимі відеоконференції із представником Новіковою О.О. і тривало 20 хвилин, з моменту приєднання до конференції; судове засідання, яке призначено на 04 березня 2025 року, також відбувалося в режимі відеоконференції із представником ОСОБА_3 і тривало 36 хвилин, а з моменту приєднання до конференції представником 20 хвилин. Судове засідання, у якому було проголошено судове рішення, тривало менше 10 хвилин (а.с. 32-33, 38-41, 47-50, 51-52).

За наявності усталеної судової практики у цій категорії спорів, такий спір для представника позивача не є спором з високим рівнем складності.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

Також, питання співмірності судових витрат розглядалось Великою Палатою Верховного Суду у справі № 550/936/18, за результатами якої Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку: «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи, фінансовий стан обох сторін».

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ: у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з висновком, який викладений у п. 101 постанови Верховного Суду від 27.10.2022 у справі № 360/3253/20, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенств права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 64 000,00 грн. не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 4 пункту 4 статті 137 ЦПК України та є не співмірним з огляду на те, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними, представник позивача приймала участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції з власних технічних засобів, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат, а саме, про стягнення витрат на правничу допопогу з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 9 000 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 270 ЦПК України, суд

ухвалив:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 9000 (дев`ять тисяч) грн. на оплату професійної правничої допомоги.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Представник позивача: Новікова Ольга Олегівна, 01001, м. Київ 1, а/с 264.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 29 квітня 2025 року.

Суддя Л.Р.Сас