Дата документу 28.04.2025 Справа № 336/2666/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2666/24
Провадження №22-ц/807/41/25
Головуючий в 1-й інстанції Щаслива О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гребнєва Ігоря Ігоровича на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року Акціонерне товариство "ТАСкомбанк" звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 листопада 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 29 533 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 6% на місяць та 0,01% на рік, строком на 48 місяців. Відповідач підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, шляхом обрання умов кредитування, за якими він зобов`язався щомісячно, у граничний термін, повернути чергову частину кредитних коштів з урахуванням відсотків. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач виконував перелічені зобов`язання неналежним чином, внаслідок чого станом на 25.06.2023 року у нього виникла заборгованість за договором у розмірі 58 141 грн. 22 коп., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 25 841 грн. 98 коп; заборгованості за річними відсотками у розмірі 3 грн. 15 коп., заборгованості за місячними відсотками у розмірі 32 296 грн. 09 коп. 20 вересня 2021 року між акціонерним товариством «Таскомбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» укладено договір факторингу № 200921, у зв`язку з цим в означений день права грошової вимоги за договором кредитування, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до акціонерного товариства «Таскомбанк». Отже, внаслідок укладення зазначеного договору відбулася заміна кредитора, тобто АТ «Таскомбанк» набуло статусу нового кредитора (стягувача) за договором позики № від 13.11.2020 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_1 . У зв`язку з викладеним позивач, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 58 141 грн. 22 коп. Крім того, просить про покладення на відповідача судового збору в сумі 3028 грн., попередньо оплаченого позивачем.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2024 року, позов акціонерного товариства «Таскомбанк» (м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Таскомбанк» за кредитним договором № від 13.11.2020 року в розмірі 58 141 грн. 22 коп., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 25 841 грн. 98 коп; заборгованості за річними відсотками у розмірі 3 грн. 15 коп., заборгованості за місячними відсотками у розмірі 32 296 грн. 09 коп., а також судові витрати понесені при звернені до суду у розмірі 3028,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гребнєва Ігоря Ігоровича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що Відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 листопада 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № , відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 29 533 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 6% на місяць та 0,01% на рік, строком на 48 місяців.

Відповідач підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, шляхом обрання умов кредитування, за якими він зобов`язався щомісячно, у граничний термін, повернути чергову частину кредитних коштів з урахуванням відсотків.

На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав копію кредитного договору № від 13.11.2020 року (а.с. 24), паспорт кредиту № 5068713 (а.с. 24-25), Умови отримання фінансових кредитів (а.с. 30-38).

У порушення умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у нього станом на 26.06.2023 року виникла заборгованість за наданим кредитом у розмірі 58 141 грн. 22 коп., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 25 841 грн. 98 коп; заборгованості за річними відсотками у розмірі 3 грн. 15 коп., заборгованості за місячними відсотками у розмірі 32 296 грн. 09 коп. (а.с.9-23).

20 вересня 2021 року між акціонерним товариством «Таскомбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» укладено договір факторингу № 200921, у зв`язку з цим в означений день права грошової вимоги за договором кредитування, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до акціонерного товариства «Таскомбанк».

Логічним підтвердженням передачі цього права є витяг з реєстру боржників, який є додатком до цього договору.

Отже, внаслідок укладення зазначеного договору відбулася заміна кредитора, тобто АТ «Таскомбанк» набуло статусу нового кредитора (стягувача) за договором позики № від 13.11.2020 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_1 .

Відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором № від 13.11.2020 року належним чином не виконав.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором кредиту, не повернув кредитні кошти у строк, встановлений договором, а тому порушене право позивача підлягає захисту у повному обсязі.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

ЄСПЛ зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Публічний розгляд, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Шляхом направлення відповідних запитів (а.с.58), встановлено місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_1

Відповідно до ухвали від 26 березня 2024 року справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою.

Відповідно до ч.4, 5, 6 ст. 128 ЦПК України, судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Ухвала про відкриття провадження разом із копію позовної заяви з додатками надіслана за адресою реєстрації відповідача. Між тим, конверт повернуто до суду не врученим із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

07.04.2024 року через систему «Електронний суд» до суду першої інстанції звернулася адвокат Ясир Д.І., яка відповідно до ордеру на надання правничої (правової) допомоги АР №1171218 представляла інтереси ОСОБА_1 , із заявою про ознайомлення з матеріалами справи в електронній формі.

11.04.2024 року адвокат Бітяков Д.М., який відповідно до ордеру на надання правничої (правової) допомоги АР №1172069 представляв інтереси ОСОБА_1 , отримав в суді копію позову з додатками та ухвалу про відкриття провадження (а.с.63).

Відповідно до ч.5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

За матеріалами справи у відповідача у справі було два представника, один з яких ознайомився з матеріалами справи в електронному вигляді, інших особисто отримав копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі, при чому вказані документи були отримані завчасно більше ніж за місяць до ухвалення рішення у справі.

Враховуючи викладене, відсутні підстави стверджувати про неналежне повідомлення відповідача про судовий розгляд справи і про порушення судом першої інстанції вимог процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги з приводу перебування відповідача на військовій службі, правильності висновків суду, щодо можливості розгляду справи не спростовують, зважуючи на наявність у відповідача представників, а також можливість заявити клопотання про зупинення провадження у справі, яким не скористався відповідачі під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Що стосується вимог позову, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Слід зазначити, що апеляційна скарга не містить доводів порушення судом першої інстанції норм матеріального права при розгляді справи, а також не містить заперечень щодо суті спору.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гребнєва Ігоря Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 28 квітня 2025 року.

Судді: С. В. Кухар

І. В. Кочеткова

О.З. Поляков