Справа № 507/355/25
Провадження № 2/507/180/2025
Номер рядка звіту 78
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" квітня 2025 р. селище Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Вужиловського О.В.,
при секретарі судового засідання Войковській І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРПОШТА» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, -
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, відповідно до якої просила:
- скасувати Наказ начальника відділу сервісного обслуговування персоналу Одеського регіону АТ «Укрпошта» Л. Романовської№1682 12 К від 10.05.2024 року про її звільнення;
- зобов`язати відповідача видати новий наказ про її звільнення з моменту фактичної видачі мені трудової книжки, з 25.12.2024 року;
- зобов`язати відповідача виплатити мені середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
В обгрунування вимог позивач вказує, що з 03.03.2003 року вона прийнята на роботу до Любашівського центру поштового зв`язку № 2, де працювала тривалий час на різних посадах.
Наказом начальника відділу сервісного обслуговування персоналу Одеського регіону від 10.05.2024 року № 1682 12 /к була звільнена з 31.05.2024 року з посади оператора поштового зв`язку Депо Любашівка за угодою сторін, ст.36 п.1 КЗпПУ.
З Наказом № 1682 12/к від 10.05.2024 року її не ознайомили, трудову книжку їй в день звільнення не видали.
Після неодноразових звернень, лише 25.12.2024 вона отримала свою трудову книжку та її ознайомили з Наказом № 1682 12/к від 10.05.2024 року про звільнення.
Вважає, що Наказ №168212/к від 10.05.2024 року начальника відділу сервісного обслуговування персоналу Одеського регіону ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а вона - поновленню на роботі з виплатою мені середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з урахуванням наступного.
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання згідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» (далі - Постанова № 301).
Згідно з п. З Постанови № 301 трудові книжки повинні зберігатися на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. У день звільнення працівника підприємство зобов`язане здійснити з ним повний розрахунок і видати йому трудову книжку із записом про звільнення під розписку в журналі обліку (ст. 47 Кодексу законів про працю, далі - КЗпП); Постанова №301, п. 4.1 інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, далі - Інструкція № 58).
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (п.4 Постанови № 301).
Якщо затримка в видачі трудової трапилась з вини роботодавця, тоді він зобов`язаний виплатити працівнику середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП, п.4.1 Інструкції № 58).
У цьому випадку днем звільнення вважатиметься день видачі трудової книжки.
Про новий день звільнення необхідно видати наказ і внести запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнають недійсним у порядку, встановленому п. 2.10 Інструкції № 58.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Однак, відповідач по справі не дотримався вищевказаних вимог закону, у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду за захистом своїх трудових прав.
Просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач Акціонерне товариство «УКРАПОШТА» надав суду письмові пояснення, згідно яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного. Дійсно наказом АТ «Укрпошта» від 10.05.2024 №1682_12/к ОСОБА_1 звільнена з роботи з посади оператора поштового зв`язку Депо Любашівка АТ «Укрпошта» за угодою сторін відповідно до п. 1 ч.1 статті 36 КЗпП України з - 31.05.2024. Звільнення було ініційовано самим Позивачем. В день звільнення позивачу був виданий наказ, та проведений розрахунок. В зв`язку із змінами в законодавстві АТ «УКРПОШТА» не має обов`язку видати звільненому працівнику трудову книжку, так як трудові книжки ведуться в електронному вигляді, а паперова трудова книжка зберігається у працівника і на його вимогу в неї можуть вноситись зміни. Позивачка з 10.06.2021 року не отримувала свою трудову книжку, атому за її зверненням 16.07.2024 року їй було надіслано трудову книжку на її домашню адресу. 20 липня 2024 року позивач отримала трудову книжку та завірену копію наказу про звільнення відповідно до поштового повідомлення, на якому є її підпис. За таких обставин, вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не має, так як відповідачем не допущено жодного порушення трудових прав позивача.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 19 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін (а.с.18).
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснювалося.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що Наказом начальника відділу сервісного обслуговування персоналу Одеського регіону від 10.05.2024 року №1682 12 /к ОСОБА_1 звільнена з 31.05.2024 року з посади оператора поштового зв`язку Депо Любашівка за угодою сторін, ст.36 п.1 КЗпПУ (а.с. 16).
16 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з проханням повернути ї1 трудову книжку на її домашню адресу (а.с. 44).
З листа начальника відділу сервісного обслуговування персоналу Одеського регіону АТ «Украпошта» видно, що 17.07.2024 року на адресу ОСОБА_1 було направлено її трудову книжку та завірену копію наказу про її звільнення. Вказані документи 20 липня 2024 року особисто отримала позивачка, зо підтверджується її особистим підписом на поштовому повідомленні (а.с. 45-47).
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 43-1 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.
Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).
У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.
Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.
Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП можуть бути укладені як в письмовій такі в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.
Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.
Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.
Згідно з усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника (пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).
10.06.2021 набрав чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05.02.2021 № 1217-IX, яким положення статті 47, 48, 235 КЗпП України були викладені в новій редакції.
Відповідно до ч. 1 статті 47 КЗпП України, - роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
У відповідності до статті 48 КЗпП України, - облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
На вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу.
Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.
Із статті 235 КЗпП України, було виключено відповідальність роботодавця за затримку видачі трудової книжки.
Приймаючи до уваги викладене, така правова підстави для відповідальності роботодавця як затримка видачі трудової книжки, на яку посилається позивач, з 10.06.2021 року відсутня, а тому в задоволенні позовних вимог належить відмовити.
Крім того, листом від 16.07.2024 позивач звернувся до Директора Одеської ДПЗ з проханням направити її трудову книжку на її домашню адресу.
Супровідним листом від 17.07.2024 Начальник відділу сервісного обслуговування персоналу ОСОБА_3 направила Позивачу оригінал трудової книжки та завірену копію наказу про припинення трудового договору. 20.07.2024 позивач отримав трудову книжки та завірену копію наказу про припинення трудового договору, що підтверджується її особистим підписом на поштовому повідомленні.
Будь-яких доказів про звернення позивача до АТ «Укрпошта» в грудні 2024 суду не надано.
Відповідно до ч. 1 статті 233 КЗпП України, - працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Позивач звільнився 31.05.2024 року, тобто за вирішенням трудового спору повинен був звернутися в строк до 30.08.2024 року. Навіть, якщо рахувати строк звернення до суду, з дати повторного вручення наказу про звільнення, а саме 20.07.2024 року, то позивач повинен був звернутися до суду за вирішенням трудового спору в строк до 19.10.2024 року. Позивач звернувся до суду лише 17.02.2025р. тобто з пропуском тримісячного строку встановленого ч. 1 статті 233 КЗпП України, що є також є підставою для відмови в задоволенні позову, в разі його обгрунтованості. Будь-яких клопотань про поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку від позивача до суду не надходило.
Отже, відповідачем при звільненні ОСОБА_1 , дотримані гарантії, визначені КЗпП України, а тому суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідач своєчасно не видав їй трудову книжку, що є підставою для її поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Враховуючи те, що судом не встановлено обставин незаконності дій АТ «УКРАПОШТА» щодо звільнення ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_4 вчинено із дотриманням вимог КЗпП України, а отже в задоволенні позовних вимог щодо скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, слід відмовити.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРПОШТА» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку - залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: Вужиловський О.В.