16.04.2025 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/217/25
Провадження № 2-о/533/6/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року Козельщинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Оксенюк М. М.,

за участю: секретаря судового засідання Шуліки Л. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Козельщина цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

У С Т А Н О В И В

17.03.2025 заявник ОСОБА_1 звернулася до Козельщинського районного суду із вищезазначеною заявою, в якій прохає видати обмежувальний припис відносно кривдника ОСОБА_2 на строк до 6 місяців із заборонами щодо відвідування:

- місця проживання заявника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- місця роботи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати заявника ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, в тому числі соціальні мережі та месенджери Viber та Telegram.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що з 04.05.2022 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 . Спільних дітей немає.

Продовж всього часу перебування у шлюбі та після його розірвання на фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки з ОСОБА_2 , які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка останнього стала агресивною, останній почав вчиняти дії фізичного та психологічного насильства.

Також, заявник зазначила, що такі випадки сталися 29.12.2024, 10.01.2025 та 23.02.2025.

Стосовно першого випадку, який стався 29.12.2024 ОСОБА_2 постановою Козельщинського районного суду від 26.02.2025 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Стосовно інших випадків адвокатом Юрченко А.В. було направлено адвокатський запит до СПД №1 ВП№2 Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, щодо витребування копій відповідних документів, але адвокату надано відмову.

Окрім цього, заявник в заяві зазначила, що ОСОБА_2 постійно вчиняє відносно неї психологічне та фізичне насильство, що виражається у постійних погрозах.

Ухвалою суду від 17.03.2025 справа призначена до розгляду 19.03.2025.

19.03.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з відсутністю інформації про належне повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи.

16.04.2025 заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, направила заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримує та прохає задовольнити.

16.04.2025 представник заявника адвокат Юрченко А.В. у судове засідання не з`явилася, але направила заяву про розгляд справи без її участі, заяву про видачу обмежувального припису підтримує та прохає задовольнити.

16.04.2025 заінтересована особа ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Розгляд справи проводиться у відсутність сторін, оскільки судом не встановлено підстав для відкладення або перенесення розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові документи, встановив наступне.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п.п. 6, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 04.05.2022 по 10.02.2025 перебували в шлюбі.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 10.02.2025 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільних дітей не мають.

На підтвердження систематичного вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 , заявницею надано до суду копію постанови Козельщинського районного суду Полтавської області від 26.02.2025 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, згідно якої вбачається, що ОСОБА_2 притягнутий до відповідальності по факту вчинення домашнього психологічного насильства відносно ОСОБА_1 .

Окрім цього, з наданих СПД №1 ВП №2 Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області матеріалів вбачається, що правоохоронними органами за період з 29.12.2024 по 10.01.2025 реєструвалося та здійснювалися розслідування по факту неодноразового вчинення громадянином ОСОБА_2 систематичного домашнього насильства відносно ОСОБА_1 .

Таким чином, аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 систематично вчиняє відносно ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру і остання не має змоги протистояти такому насильству, захистити себе чи припинити таке насильство з боку ОСОБА_2 .

Оцінюючи ризики продовження у майбутньому домашнього насильства ОСОБА_2 відносно заявниці, суд враховує численність звернень заявниці до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 та систематичність таких дій кривдником відносно неї.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі.

На підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), суд дійшов висновку щодо існування ризиків продовження чи повторного вчинення психологічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника та для забезпечення дієвого та ефективного захисту заявника необхідно до кривдника ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис з урахуванням тих обмежень, які визначені заявником в заяві про видачу обмежувального припису.

Вирішуючи питання судових витрат по справі, суд враховує положення ст.350-5 ч.3 ЦПК України і вважає необхідним судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.2, 5, ч.3 ст.12, ст. 247, 259, 294, 350-1 350-8 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити повністю.

Видати обмежувальний припис, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , а саме:

- заборонити відвідувати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити відвідувати місце роботи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , а також переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, в тому числі соціальні мережі та месенджери Viber та Telegram.

Встановити строк обмежувального припису - 6 (шість) місяців.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису повідомити СПД № 1 ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Козельщинської селищної ради.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене впродовж тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили, якщо впродовж строку на апеляційне оскарження на нього не буде подано апеляційну скаргу, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М. М. Оксенюк