Справа № 758/1714/25
Провадження №
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю секретаря судового засідання Білоус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Дочірнього підприємства «Експлуатаційна служба «Місто квітів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В :

04.02.2025 позивач ДП «Експлуатаційна служба «Місто квітів» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 28 297,71 грн.

Ухвалою суду від 10.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

16.04.2025 до суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за його відсутності.

Крім того, 16.04.2025 від представника позивача на адресу суду надійшла заява про відмову від позову та закриття провадження у справі, у якій позивач відповідно до ст. 206 ЦПК України відмовився від позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 , вказуючи на те, що останнім 08.04.2025 було погашено заборгованість перед позивачем у повному обсязі. Крім того, представник позивача на підставі ч.3 ст. 142 ЦПК України просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин першої-третьої ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Як вбачається із заяви про відмову від позову, її подано у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України, наслідки відмови від позову та наслідки закриття провадження по справі, передбачені ч.3 ст. 256 ЦПК України, позивачу відомі та зрозумілі, представник позивача має повноваження на подання заяви про відмову від позову.

Будь-яких підстав для неприйняття відмови позивача від позову судом не встановлено.

Ураховуючи наведене, суд вважає за можливе прийняти відмову позивача від позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги те, що позивач відмовився від позову і така відмова прийнята судом, провадження у даній справі підлягає закриттю.

Вирішуючи клопотання представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат у разі визнання позову визначено статтею 142 ЦПК України.

Так, частиною першою вказаної статті передбачено, що у разі відмови позивача від позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з частиною третьою цієї статті у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Правовий аналіз ч. 3 ст. 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за винятком, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Як встановлено судом зі змісту заяви представника позивача від 16.04.2025, позовні вимоги ДП «Експлуатаційна служба «Місто квітів» були задоволені відповідачем ОСОБА_1 після пред`явлення позову, шляхом сплати останнім 08.04.2025 грошових коштів у сумі 28 297,71 грн на користь позивача.

Із наведеного слідує висновок, що позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем.

З огляду на вказане, приймаючи до уваги положення статті 142 ЦПК України, суд вважає, що в даному випадку наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат на підставі ч.3 ст. 142 ЦПК України.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.04.2021 у справі № 199/9188/16-ц (провадження № 61-12504св20).

Як вбачається із платіжної інструкції №5499 від 06.01.2025, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у вказаному вище розмірі.

Вирішуючи питання стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

З огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом, значимості таких дій у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 142, 206, 247, 255, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Прийняти відмову Дочірнього підприємства «Експлуатаційна служба «Місто квітів» від позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Провадження у справі за позовом Дочірнього підприємства «Експлуатаційна служба «Місто квітів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «Експлуатаційна служба «Місто квітів» судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне найменування сторін по справі:

- позивач - Дочірнє підприємство «Експлуатаційна Служба «Місто квітів», місцезнаходження: м. Київ, вул. Тираспільська, буд. 60, прим. 654, ;

- відповідач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

СуддяО. О. Ковбасюк