ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4005/25 Справа № 211/8022/24 Суддя у 1-й інстанції - Костенко Є. К. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 211/8022/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2025 року, яка постановлена суддею Костенко Є.К. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому просив суд розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 червня 2010 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 233.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано строк для примирення терміном на один місяць. Провадження по справі зупинено до закінчення строку для примирення.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою позивач ОСОБА_1 оскаржив її у апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду змінити в частині мотивів, з яких суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі, виключивши з мотивувальної частини ухвали речення посилання на те, що відповідач на теперішній час проживає в м. Кривий Ріг, разом із спільною дитиною, між подружжям виникли непорозуміння, які призвели до того, що чоловік тимчасово вирішив жити окремо.

Вказує, що судом першої інстанції при постановлені ухвали не було заслухано думку позивача та не враховано конкретні обставини справи, зокрема суд залишив поза увагою, що при вирішення питання надання додаткового строку для примирення сторін у справах про розірвання шлюбу, не підлягають встановленню обставини проживання дитини разом одним із батьків (відповідачкою), а отже таке встановлення обставин виходить за рамки позовних вимог, як і не може бути встановлено судом за відсутності будь-якої доказової бази з боку відповідачки. Вважає, що оскаржувану ухвалу було прийнято поза межами судового засідання, яке не відбулося через повітряну тривогу. Ухвал про відкладення розгляду справи чи оголошення перерви матеріали справи не містять. Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідачкою порушено вимоги ст. 191 ЦПК України, не надіслано позивачу копію відзиву та клопотання про надання додаткового строку для примирення.

З огляду на вищевказане, позивач просив суд змінити рішення суду в частині мотивів, з яких суд дійшов висновку зупинити провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 26 червня 2010 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 233 (а.с.15).

Сторони мають спільну дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10 лютого 2011 року, виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 14).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу 24 грудня 2024 року.

16 січня 2025 року через підсистему Електронний суд від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якому остання просить надати строк для примирення терміном 1 місяць задля збереження родини. В обґрунтування клопотання відповідачка зазначила, що проживає разом з дитиною, чоловік тимчасово вирішив жити окремо через непорозуміння в родині. Зазначила, що збереження сім`ї це найбільший пріоритет для неї, адже в першу чергу від розлучення страждає їхня донька. Вважає, що діє позивача є результатом стресу, який виник під час війни в Україні, тому задля уникнення негативних наслідків, що призведуть до розпаду сім`ї, просила надати подружжю час на примирення.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з відсутності згоди жінки на розірвання шлюбу, її намірам на збереження сім`ї, наявністю спільної малолітньої дитини, що відповідає нормі ст. 111 СК України. Строк для примирення є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі, відповідно до п.4 ч.1 ст. 251 ЦПК України.

Згідно із ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Як визначено ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за №11 роз`яснено, що проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Суду слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Тобто, зі змісту вказаних норм слідує, що надання строку на примирення є обов`язком, а не правом суду за наявності заперечення сторони проти розірвання шлюбу, крім випадків коли надання такого строку буде суперечити моральним засадам суспільства. Думка сторін враховується судом лише при визначенні строку на примирення.

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Таким чином, врахувавши заяву відповідачки про надання строку для примирення, яка бажає зберегти шлюб з позивачем, наявність у сторін неповнолітньої дитини, суд обґрунтовано вжив заходів для примирення та надав сторонам строк для примирення в межах, визначених ч. 7 ст. 240 ЦПК України, та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України правильно зупинив провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги про незгоду з мотивами суду першої інстанції, з яких суд дійшов висновку про зупинення провадження у справі, а саме абзацу в якому йдеться про те, що спільна дитина подружжя на теперішній час проживає разом із матір`ю, не є підставами для скасування ухвали суду, оскільки є цитуванням доводів відповідачки ОСОБА_2 , якими остання обґрунтовує своє клопотання про надання строку для примирення.

Колегія суддів наголошує, що зупинення провадження у справі є лише процесуальною дією, яка передбачена Цивільним процесуальним кодексом, а тому не може впливати та не впливає на встановлення будь-яких фактів у справі про розірвання шлюбу.

Крім того, що згідно положень ст. 353 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає оскарженню тільки в межах перевірки дотримання судом правил зупинення провадження у справі, а не з будь-яких інших підстав.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом інстанції норм процесуального права колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем необґрунтовано, що останні призвели до неправильного вирішення питання про зупинення провадження у справі.

Ухвала суду в частині надання сторонам строку для примирення як така, що не передбачена ст. 353 ЦПК України, не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, тому не згода позивача з ухвалою суду в цій частині, може бути включена позивачем в апеляційну скаргу на рішення суду, якщо вона буде з ним не згодна.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому, в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2025 року.

Головуючий

Судді