ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2025 року м. Кропивницький

справа № 394/842/24

провадження № 22-ц/4809/261/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді (суддя-доповідач): Дуковського О.Л.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»,

відповідач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Пушкарьов О.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною

скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пушкарьов Олексій Олексійович на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2024 року, у складі головуючого судді Запорожець О.М. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову позивач посилався, що 20.03.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_3 уклали договір про надання фінансових послуг № 465.

На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 5900,00 грн.

Вказане підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей», згідно якого на підставі укладеного між товариством і ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» 20.03.2021 здійснено один переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику у сумі 5900,00 грн.

Інформація щодо порядку укладення договору та дані щодо позичальника містяться в Інформації щодо порядку (процедури), хронологія дій щодо укладення електронного договору, вчинених товариством та заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій.

Позивач посилався на те, що договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України.

Зазначав, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання вказаного договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти.

01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг №465 від 20.03.2021, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржник яким є: ОСОБА_3 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги № 1-12 від 01.12.2021, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 465 від 20.03.2021, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржник якого є ОСОБА_3 .

Тому позивач вважає, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Вказував, що станом на день звернення із цим позовом у відповідача наявна прострочена заборгованість.

Згідно умов договору позичальник несе певну відповідальність, а саме п. 3.3. договору передбачено, що у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення/оплати суми кредиту та/або процентів за користування ним, товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1% (один відсоток) від неповернутої частини суми кредиту та/або процентів за користування ним за кожний день прострочення повернення (перевищення строку повернення) заборгованості з урахуванням наступних обмежень.

Позивач зазначав, що відповідачка не виконує належним чином зобов`язання за договором, чим порушує норми чинного законодавства та умови укладеного договору.

Загальний розмір заборгованості щодо повернення грошових коштів та сплаті процентів за користування кредитом, пені, комісії та інфляційних втрат, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості станом на день підготовки позову, становить 97115, 77 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 5900,00 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги - 91215,77 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідачки зазначену заборгованість за договором про надання фінансових послуг, а також витрати на правничу допомогу в сумі 17000,00 грн, та сплачений судовий збір.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за кредитом в сумі 59193 грн , яка складається із наступного: заборгованості за кредитом за тілом кредиту - 5900,00 грн ; заборгованості за відсотками 53293,00 грн та судовий збір в сумі 3028,00 грн .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача понесені судові витрати, пов`язані із правничою допомогою в сумі 17 000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник відповідачки подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що позивач не надав доказів на перерахунок коштів від первісного кредитора відповідачу, а тому вважає відсутні докази, що підтверджують факт отримання відповідачкою кредитних коштів.

Посилається на те, що дослідивши розрахунок кредитної заборгованості позивач після закінчення строку кредитування продовжував здійснювати нарахування відсотків, що є помилковим.

Вважає, що вимоги позивача могли бути задоволені судом частково лише в частині стягнення з відповідачки заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) в сумі 5900,00 грн та відсотків в сумі 1888,00 грн , а всього на загальну суму 7 788,00 грн .

Також представник відповідачки в апеляційній скарзі наголошує на тому, що повний текст договорів факторингу позивачем не було надано у повному обсязі, а також відсутній повний текст Реєстру боржників та відсутні інші додатки до договору, що унеможливлює надання належної правової оцінки даного доказу.

Крім того, представник відповідача посилається на порушення позивачем прав відповідачки як споживача, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, а доводи представника відповідача є необгрунтованими.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дослідивши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним нормам процесуального законодавства.

Судом першої інстанції було встановлено, що 20.03.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_3 уклали договір про надання фінансових послуг № 465.

На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 5900,00 грн.

Таким чином, договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача.

01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг №465 від 20.03.2021 , що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржник ОСОБА_3 .

10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 1-12 від 01.12.2021, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 465 від 20.03.2021 , що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржник ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Суд першої інстанції вирішуючи цей спір правильно застосував норми матеріального права та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за кредитом в сумі 59193,00 грн , яка складається з наступного: заборгованості за кредитом за тілом кредиту - 5900 грн ; заборгованості за відсотками 53293,00 грн.

Відповідно до частин 1, 3, 4 та 5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором . Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Стаття 638 ЦК України вказує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 Закону України «Про електрону комерцію»).

У ст. 11 Закону України « Про електрону комерцію» зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

В силу ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, матеріалами справи належним чином доведено факт отримання відповідачкою кредитних коштів, що підтверджується копією довідки про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи (а.с. 13).

Уклавши зазначений договір на умовах, викладених в ньому відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в них закріплені.

Відповідачкою не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів вважає помилковими доводи представника відповідача, що нарахування процентів здійснено позивачем після закінчення строку дії договору, що не передбачено чинним законодавством.

Пунктом 1.9 договору визначено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік.

Договір про надання фінансових послуг було укладено 20.03.2021, а тому період з 20.03.2021 по 20.03.2022 є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами договору строку кредитування, який супроводжується нарахуваннями процентів у порядку та розмірі, що визначені у договорі.

З розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків здійснювалося за період у межах строку кредитування визначеного договором.

Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками є законним та обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частинами 1, 3 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» в позовній заяві просило стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу в сумі 17000,00 грн .

До позову долучено копію договору між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» про надання правової допомоги від 01.07.2024 №01-07/2024, заявку на надання юридичної допомоги від 30.07.2024 №227, вчинену Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», акту №1 про надання юридичної допомоги від 06.08.2024, складеного Адвокатським об?єднанням «Лігал Ассістанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр».

Згідно із частинами третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Колегія суддів вважає, що стягнутий судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги характер спірних правовідносин, не врахував суть спору та заявлені позивачем вимог, а тому в цій частині вважає за необхідне змінити рішення суду, зменшивши розмір стягнутих судових витрат на професійну правничу допомогу з відповідача.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пушкарьов Олексій Олексійович задовольнити частково.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2024 року змінити в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 (п?ять тисяч ) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний