Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2664/24

22 квітня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: заявника - ОСОБА_1 ,

її представника, адвоката - Романишина Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в м.Надвірна справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа- ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою, заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала з підстав, наведених у заяві.

Просила суд постановити рішення, яким її заяву задоволити. Встановити факт проживання її та колишнього чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Аналогічну позицію висловив в судовому засіданні і її представник, адвокат Романишин Д.М.

Представник заінтересованої особи -ІНФОРМАЦІЯ_5 в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду ОТЦК та СП повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані ними документи і матеріали, допитавши свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи, суд встановив наступне:

Зі змісту ч.7 ст.19 ЦПК України вбачається, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як передбачено п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Суд зауважує, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 18 січня 2024 у справі №560/17953/21 вказала, що судом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції відповідно до ст.19 ЦПК України та п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що заявниця ОСОБА_1 15.05.1982 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про шлюб видане повторно 21.03.2006 року відділом РАЦС Надвірнянського РУЮ, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.7). За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей, сини: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З`ясовано також, що 04.08.2009 року шлюб між заявницею та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_1 (а.с.9). Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 повторно не одружувалась про що свідчить копія нотаріально посвідченої заяви (а.с.8).

20.01.2010 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , який 27.07.2016 року розірвано та згідно даних ДРАЦС громадян, тобто на день своєї загибелі ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 в шлюбі не перебував.

Згідно копії довідки про безпосередню участь особи в операції об`єднаних сил, для здійснення заходів із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях від 08.12.2021 року №1865, ОСОБА_2 , в період з 10.10.2018року по 03.06.2019 року брав участь у здійсненні заходів із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, у військовому званні «старший солдат» (а.с.20).

У відповідності до довідки про безпосередню участь особи в операції об`єднаних сил, для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях від 08.12.2021 №1866, ОСОБА_2 в період з 29.05.2017 року по 30.07.2017 року та з 15.08.2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, у військовому званні «старший солдат» (а.с.21).

Відповідно до довідки про участь особи в операції об`єднаних сил, для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях від 22.12.2021року №1875, ОСОБА_2 в період з 30.04.2020 року по 11.09.2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, у військовому званні «старший солдат» (а.с19). Згідно довідки від 07.04.2022 року №187, ОСОБА_2 в період з 07.03.2022 року до 15.03.2022 року та з 15.03.2022 року по 20.03.2023 року брав участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у військовому званні «старший солдат» (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_4 під час захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації поблизу населеного пункту Бучанського району Київської області військовослужбовець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув. Обставини загибелі та причини смерті ОСОБА_2 викладені у витязі з протоколу 16 Регіональної ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань поранень, контузій травм, каліцтв №688 від 04.08.2022 року (а.с.18) та лікарському свідоцтві про смерть №546 від 04.04.2022 року.

Як видно із вказаних документів, причиною смерті ОСОБА_2 є «Травма голови, тулуба з ушкодженням головного мозку, легень та серця. Осколкові поранення голови та тулуба». Встановлено, що загибель (травми, які її спричинили «Так, пов`язані із захистом Батьківщини».

Судом також перевірено, що 03.11.2022 року та 09.12.2022 року ОСОБА_1 зверталась до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявами про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , однак їй було відмовлено.

Відповідно, дії ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 оскаржила до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 року, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2023 року у задоволенні поданого нею ( ОСОБА_1 ) позову відмовлено.

У вказаних судових рішеннях зазначено, що заявниці необхідно довести: а) факт проживання з загиблим; б) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків, в зв`язку з чим вона звернулася із заявою в порядку окремого провадження до Надвірнянського р-нного суду.

Заявниця в своїй заяві та поясненнях в судовому засіданні стверджує, що з січня 2017 року вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, аж до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 і просить встановити цей факт.

Встановлення даного факту їй потрібно для отримання виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її колишнього чоловіка ОСОБА_2 .

Разом з тим суд встановив і такі обставини:

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно проживають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку з цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання чоловіка і жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення чоловіком і жінкою спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка і жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком і жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 09 листопада 2020 року у справі №757/8786/15-ц (провадження № 61-5362св19), від 03 листопада 2022 року у справі №361/4744/19 (провадження № 61-2851св22).

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Однак заявником ОСОБА_1 до матеріалів справи не долучено жодного доказу на підтвердження факту її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з січня 2017 року по 20.03.2022 року. Таких доказів не здобуто судом і в процесі розгляду заяви в судовому засіданні, в тому числі при допиті свідків та дослідженні письмових документів.

Зокрема, свідок ОСОБА_3 суду повідомила, що заявницю знає, бо вона є її сусідкою. Їй також відомо, що з ОСОБА_2 вона (заявниця) перебувала в шлюбі. Вказала, що останній раз бачила ОСОБА_2 в с.Волосів в господарстві ОСОБА_1 перед війною, десь в 2018 році. Підтвердила, що ОСОБА_2 хоронили в с.Братківці, Тисменицького р-ну, Івано-Франківської області за рахунок держави. На похороні була родина (внуки, діти, невістки). Також була і ОСОБА_1 , яка плакала.

Про інші події та факти, пов`язані з спільним проживанням заявниці та ОСОБА_2 після їх розлучення, веденням ними спільного побуту та в які роки вони (події, факти) мали місце, про що їй задавала запитання заявниця, свідок або не пам`ятала, або ж плуталась в поясненнях.

З показань допитаної в якості свідка ОСОБА_4 встановлено, що заявниця її односельчанка. Їй відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 раніше разом проживали, однак чи в зареєстрованому шлюбі чи ні, їй невідомо.

Що стосується періоду з січня 2017 року по 20 березня 2022 року свідок вказала, що знає, що ОСОБА_2 жив у с.Братківці, Тисменицького р-ну, Івано-Франківської області, де мав хату, але приїжджав в с.Волосів до ОСОБА_1 , дітей та внуків.

Чи в цей період він жив з нею як чоловік не знає, але що відвідував її їй відомо достовірно, бо бачила його в селі десь 4-5 разів, бачила його також і на городі, однак в якому році це було сказати не може.

Свідок ОСОБА_5 суду дав показання про те, що до 2014 року ОСОБА_2 в господарстві ОСОБА_1 , що в с.Волосів, Надвірнянського р-ну, Івано-Франківської області бачив часто, він щось будував. Також бачив, що він разом з ОСОБА_1 копав картоплю. Крім того, бачив ОСОБА_2 біля хати, коли той обрізав виноград. Допускає, що це могло бути у період з січня 2017 року по березень 2022 року. Пригадує, що ще бачив ОСОБА_1 десь в 2017 році коли він їхав по дорозі села на тракторі. На запитання заявника ОСОБА_1 , чи свідок бачив ОСОБА_2 у вказаний період, коли він обробляв з нею город та працював в полі, ОСОБА_5 точної відповіді не надав.

Суд критично оцінює показання вказаних свідків на підтвердження того, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 у вказаний заявницею період, оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, а відносно деяких фактів і подій пояснення свідків суперечливі та не доводять наявності усталених відносин, які притаманні подружжю.

Відповідно такі показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не є достатніми доказами щодо встановлення факту проживання однією сім`єю в розумінні статті 3 СК України.

Не можна вважати належними та достовірними доказами, в розумінні ст.ст.77, 79 ЦПК України, долучені заявницею до матеріалів заяви три фотографії на яких зображений її колишній чоловік ОСОБА_2 (а.с.37), оскільки з них суд не може встановити, коли (число, місяць, рік), де, ким і за яких обставин вони зроблені, а також яким чином вони підтверджують факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з січня 2017 року і по 20.03.2022 року.

Таким чином, під час судового розгляду стороною заявниці не доведено, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання після розлучення заявниці та ОСОБА_2 , як чоловіка і жінки, тобто наявність сім`ї, зокрема, що вони постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року в справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18).

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням зазначеного вище суд вважає, що стороною заявниці не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання з колишнім чоловіком однією сім`єю без шлюбу у вказаний період, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, що зазначені у заяві, не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки і чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення Сімейного кодексу України про спільність сумісної власності подружжя.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановив, що заявницею не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання її та колишнього чоловіка - ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог.

На підставі викладеного, ч.ч.1, 2 ст.21, ч.1 ст.36, ст.74 СК України, керуючись ч.7 ст.19, ст.ст.76, 77, 81, 89, 258, 259, 265, ч.1 ст.293, 294, п.5 ч.1 ст.315, 352 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення

складено 25.04.2025 року.

Суддя Грещук Р.П.