Справа № 615/299/25
Провадження № 2/615/162/25
29 квітня 2025 року м. Валки
Валківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Левченка А.М.,
за участю секретаря судового засідання Павлович В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 615/299/25
за позовом ОСОБА_1
про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини,
ОСОБА_1 звернулась до Валківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить:
- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини частини з усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позову до виповнення кожною дитиною повноліття;
- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дружини інваліда ІІ групи аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 жовтня 2008 року сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом з нею та знаходяться на моєму утриманні. Відповідач є військовослужбовцем ЗСУ. В спілкуванні з мною проявляє ревнощі, не турбується за дітей, дружину та сім`ю. У добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу надає, проте в недостатньому обсязі. Позивач вказала, що вона не має можливості самостійно утримувати дітей, бо не працює та є особою з інвалідністю 2 групи. Дітям потрібні кошти для придбання одягу, продуктів харчування, речі для належного відпочинку та розвитку тощо. Їй як непрацюючій особі теж потрібно кошти на придбання одягу, продуктів харчування, речей побуту та оплати за комунальні послуги житла, в якому вона проживає з дітьми. У зв?язку із захворюванням, позивач перебуває на пенсії по інвалідності друга група, має протипоказання для важкої роботи фізичних навантажень тощо. Позивач отримала інвалідність в період шлюбу з відповідачем. Відповідач перебуває на службі в Державній прикордонній службі України у військовій частині НОМЕР_1 з 10 листопада 2022 року, має грошове утримання, однак достатньої матеріальної допомоги позивачу не надає, що змушує звернутися до суду із позовною заявою.
Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 03.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач у судове засідання не з`явилась. Подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи без її участі. Позов підтримує та просить задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що 23.10.2008 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого Сидоренківською сільською радою Валківського району Харківської області від 23.10.2008 року, актовий запис № 07.
Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 , актові записи № 10 та № 01.
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні №6 від 17.02.2025 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .
Згідно довідки №08/1428 виданої Військовою частиною НОМЕР_5 НОМЕР_6 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 08.07.2024 року, ОСОБА_2 дійсно проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_5 з 10.11.2022 року по теперішній час.
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_7 серії НОМЕР_8 , позивач ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, 2 гр., загальне захворювання, дата видачі 15.05.2024 року, термін дії 30.04.2025 року.
Як зазначає позивач, відповідач необхідної матеріальної допомоги на утримання дитини у розмірах, необхідних та достатніх для забезпечення розвитку дитини не надає.
Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина.
Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з дня пред`явлення даного позову (позов подано до суду 05.11.2024 року) з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Щодо стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1-3 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи.
У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 759/6629/19 наведено правовий висновок, згідно якого, чинне законодавство у частині другій статті 75СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалась на те, що за станом здоров`я не має можливості працювати та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2980 грн, сума якої є недостатньою для гідного рівня життя.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет Україна на 2025 рік», установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність - 2 361 гривня.
Відповідно до ч.4 ст. 75 СК України, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У даному випадку можна вести мову про кореляцію нужденності із розміром прожиткового мінімуму, яка неодноразово критикувалась в доктрині сімейного права з огляду на саме визначення прожиткового мінімуму, наведене у статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року. Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати.
Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.
Отже, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу відповідно до ст. 75 СК України.
Як визначено ч. 4 ст. 75 СК України, один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що з цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України.
Таким чином, зміст частини 4 статті 75СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги.
Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.
Таким чином, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №759/6629/19, суд вважає, що отримання ОСОБА_1 пенсії в розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, не можна вважати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.
Разом з тим, при визначенні розміру аліментів на утримання непрацездатної дружини слід враховувати як потребу у матеріальній допомозі, так і здатність другого з подружжя надавати таку матеріальну допомогу.
Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує і ту обставину, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, розмір її пенсії не є достатнім для отримання лікування та гідного рівня проживання.
При визначені розміру аліментів, які можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача на її утримання в розмірі 1/6 заробітку (доходу), суд враховує, що відповідач також має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Отже, відповідач будь-яких заперечень проти позову не висловив, не зазначив відомостей про стан здоров`я та матеріальне становище, не надав будь-яких доказів перебування інших осіб на його утриманні (неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, непрацездатних батьків), а також понесення ним витрат на утримання неповнолітніх дітей.
Таким чином, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, що дає йому можливість матеріально утримувати в тому числі непрацездатну дружину на достатньому рівні на час її інвалідності.
Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це (ч.1, 3 ст.79 СК України).
Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено судом за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.
З огляду на викладене, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням потреб позивача, враховуючи,суд вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на час інвалідності ОСОБА_1 .
Оскільки позивач, у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за подання до суду цього позову, суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судовий збір в сумі 2 422, 40 грн (дві позовні вимоги) покласти на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 268, 273, 280-284, 289, 351-352, 354-355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 лютого 2025 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 лютого 2025 року, на час інвалідності ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Валківський районний суд Харківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;
- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя А.М. Левченко