ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1333/25 Справа № 212/6800/24 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2024 року, яке ухвалено суддею Зіміним М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивований тим, що 27 січня 2022 року сторони уклали договори про сплату аліментів на дітей, посвідчені державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., за умовами яких ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі по 40 000 гривень 00 копійок щомісячно на кожну дитину і до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.03.2024 року з нього стягуються аліменти на утримання його матері ОСОБА_5 у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 22 січня 2024 року і довічно.

Також зазначає, що з часу укладення договору про сплату аліментів на дітей його матеріальний стан значно погіршився, він втратив постійну високооплачувану роботу та був звільнений з військової частини.

У зв`язку з викладеним позивач просив суд зменшити розмір аліментів на дітей, визначений Договорами про сплату аліментів на дітей, посвідчених державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., та стягувати з нього на користь відповідачки аліменти на утримання дітей в розмірі по 7000 гривень 00 копійок щомісячно на кожну дитину.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, встановлений пунктом 3 Договору про сплату аліментів на дитину, посвідчений 27 січня 2022 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. за реєстровим №2-113, та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Змінено розмір аліментів, встановлений пунктом 3 Договору про сплату аліментів на дитину, посвідчений 27 січня 2022 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. за реєстровим №2-114, та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог або змінити розмір аліментів зменшивши їх до 20 000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття та стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 28 000 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються лише на твердженнях позивача, що не підтверджені жодними доказами. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене судове рішення виходив з того, що з листопада 2023 року позивач не має офіційного доходу та має заборгованість у виконавчому провадженні зі сплати аліментів на користь матері в розмірі 19513,60 грн. Проте, як заперечувалося відповідачкою та її представником в ході розгляду справи суду надано докази відсутності доходів лише до грудня 2023 року, позивач не надав суду довідку про отримуваний дохід в 2024 році, тобто не підтвердив суду своє матеріальне становище на час звернення до суду із позовом, приховав від суду що працює на тій же високооплачуваній роботі, на якій працював на час укладання договорів про сплату аліментів, а саме приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області, у своїй приватній нотаріальній конторі. Відповідно до довідки про доходи наданої позивачем по справі, на час укладення договорів, він отримував 41144,00 грн. на місяць, відповідачка зазначала суду першої інстанції, що позивач приховує свій дійсний матеріальний дохід, адже в січні 2022 року уклав із нею договори про сплату аліментів на дітей в сукупності на 80 000, 00 грн. Позивач повідомив суд неправдиву інформацію про те, що ним ніби сплачуються аліменти на утримання дітей, адже не надано жодних доказів про це. І на утримання матері не сплачено коштів, адже наявна заборгованість по виконавчому провадженню. Як вбачається із довідки і ВДВС про заборгованість по аліментах на утримання матері позивача, розмір його доходу нібито становить 15 433,00 на місяць. Із врахуванням того факту, що позивач не заперечував проти стягнення із нього на утримання матері 1/5 частки його доходу, що становить 3066,00 грн. та просив стягнути із нього на утримання дітей загалом 14 000,00 грн., що вже становить більше ніж розмір отримуваного ним місячного доходу (17 066,00 грн.), це ще раз свідчить про приховування позивачем від суду свого дійсного доходу. Тому відповідачка вважає недоведеними позовні вимоги, а висновки суду про часткове задоволення позову необґрунтованими і не підтвердженими належними і допустимими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Коваленко Р.А. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду як законне і обґрунтоване залишити без змін. Зазначив, що в період дії договорів позивач сплатив відповідачці ОСОБА_2 на зазначений у договорі рахунок грошові кошти у розмірі 1 163 491,00 грн. Крім того, позивач регулярно оплачує додаткові витрати дітей, перераховуючи грошові кошти на їх карткові рахунки.

У додаткових поясненнях представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Морозов Є.Є., просить задовольнити в повному обсязі апеляційну скаргу відповідача.

При цьому, представник відповідача зазначає, що згідно відповіді Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), яка надана на запит аадвоката встановлено, що позивач ОСОБА_1 05 вересня 2024 року зареєстрував приватну нотаріальну діяльність по Криворізькому районному нотаріальному округу, адреса робочого місця: м.Кривий Ріг, вул.Федора Караманиць, 59 прим.108, 109. Вказує, що ця інформація спростовує твердження позивача про відсутність у нього доходу та офіційного працевлаштування та підтверджує приховування ним факту поновлення нотаріальної діяльності. Представник відповідача вважає, що суд формально підійшов до ухвалення судового рішення по справі, без ретельного дослідження всіх обставин та з`ясування дійсного матеріального становища позивача. Наголошує на тому, що позивач ОСОБА_1 жодних коштів на утримання дітей більше одного року відповідно до умов договору, тобто на рахунок, зазначений у ньому не сплачував, як і не сплачував аліменти на користь своєї матері з дня звернення до суду з позовом та по дату ухвалення судового рішення. Вказує, що хоча позивач продав дві квартири, в яких здійснює нотаріальну діяльність, але всі одно, не дивлячись на можливість сплачувати аліменти, просив суд зменшити розмір аліментів, що сплачуються ним на утримання дітей. Зазначає, що позивач після продажу двох квартир не вчинив жодних дій щодо виконання умов договору про сплату аліментів на дітей та сплату аліментів на користь матері. Сторона відповідача вважає, що позивачем не підтверджено зміну (погіршення) його майнового стану після укладення договору про утримання дітей в 2022 році з огляду на факт продажу ним у 2023 та 2024 роках нерухомості, відомості про отримання доходів від продажу яких позивач не показав у суді.

Заслухавши суддю доповідача, думку відповідача ОСОБА_2 та її представника Морозова Є.Є., які кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та додаткових пояснень, просили їх задовольнити, рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Коваленка Р.А., які, кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 27 січня 2022 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. за реєстровим №2-113 посвідчений Договір про сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Пунктом 3 вказаного Договору про сплату аліментів на дитину, сторони домовились стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок щомісячно. Пунктом 10 цього Договору визначено його дію до досягнення дитиною повноліття (а.с. 22).

27 січня 2022 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. за реєстровим №2-114 посвідчений Договір про сплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Пунктом 3 вказаного Договору про сплату аліментів на дитину, сторони домовились стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок щомісячно. Пунктом 10 цього Договору визначено його дію до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 21)

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2024 року у цивільній справі №212/859/24, стягнуто з ОСОБА_1 на користь матері ОСОБА_5 щомісячно аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з 22 січня 2024 року і довічно. (а.с. 8-9)

Постановою державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 03 травня 2024 року відкрито виконавче провадження №74917846 з примусового виконання виконавчого листа №212/859/24, виданого 12.03.2024 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на її утримання у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з 22 січня 2024 року. (а.с. 27)

З наданого Покровським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) розрахунку у виконавчому провадженні №74917846 вбачається, що у боржника ОСОБА_1 станом на 10.07.2024 мається заборгованість зі сплати аліментів за період з січня по липень 2024 року в розмірі 19 513,60 грн. (а.с. 28)

У відповідності до Довідки Пенсійного фонду України форми ОК-7, ОСОБА_1 від 05 вересня 2024 року за період листопад-грудень 2023 року застрахована особа не має доходів, з яких сплачено внески, а також відсутні відомості зі сплати внесків за 2024 рік (а.с. 51-52).

Суд першої інстанції, ухвалюючи про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що з наданих позивачем суду доказів вбачається, що після укладення Договорів про сплату аліментів на дітей, у ОСОБА_1 виник обов`язок за рішенням суду зі сплати аліментів в розмірі 1/5 частини всіх його доходів на утримання його матері ОСОБА_5 . Також матеріалами справи підтверджено, що з листопада 2023 року ОСОБА_1 не має офіційного доходу та має заборгованість у виконавчому провадженні №74917846 зі сплати аліментів в розмірі 19513,60 грн. Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що у платника аліментів ОСОБА_1 змінилось матеріальне становище і ця обставина впливає на його змогу сплачувати аліменти у вже визначеному у Договорі про сплату аліментів на дитину розмірі. Таким чином суд дійшов до переконання про доведеність позивачем підстав із зміни розміру аліментів, визначених у Договорах про сплату аліментів на дітей.

Визначаючи розмір аліментів на утримання двох дітей в сумі 8000 гривень 00 копійок, суд виходив з того, аліменти в розмірі наближеному до п`ятикратного розміру мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років, будуть необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та зменшення розміру аліментів, стягнутих з відповідача за Договорами про сплату аліментів, проте не погоджується з визначеним судом до стягнення розміром аліментів на одну дитину, з огляду на таке

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частини першої статті 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частинами першою-третьою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У разі розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Частиною четвертою статті 157 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 109 СК України передбачено, що договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Істотними умовами договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини є умови про участь у забезпеченні умов життя дитини тим з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним прав і обов`язків по вихованню дітей. До цього договору можуть бути застосовані загальні положення зобов`язального та договірного права, які містяться у ЦК України і не суперечать загальним засадам регулювання та суті сімейних відносин.

Водночас, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 СК України).

Необхідно зазначити, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Справедливість - це одна з основних засад права, вона вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не у повній мірі.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дітей позивач посилався на те, що з часу укладення договорі на утримання дітей у 2022 році у нього суттєво погіршився матеріальний стан, він втратив постійну високооплачувану роботу, а у 2023 році він втратив іншу роботу у військовій частині, де служив та отримував у середньому близько 100 000 грн. на місяць та на час звернення до суду з позовом він є безробітним та немає доходу. Також рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2024 року з нього на утримання матері стягнуто аліменти в розмірі 1/5 частини усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 22 січня 2024 року і довічно. Тому позивач вважає, що розмір аліментів визначений Договорами про сплату аліментів може бути зменшений з 40 000 грн. до 7 000 грн. на кожну дитину.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Так, стороною відповідача на підтвердження своєї позиції до додаткових пояснень суду апеляційної інстанції надано відповідь Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на адвокатський запит, відповідно якій приватну нотаріальну діяльність ОСОБА_1 по Криворізькому районному нотаріальному округу Дніпропетровської області зареєстровано 05.09.2024, відповідно до наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №1754/13.4-06 від 05.09.2024.

Стороною позивача в судове засідання суду апеляційної інстанції надано наступні докази: Наказ №1/01-04 від 23.09.2024 «Про початок нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Бурлака Р.О.», де зазначено : «Розпочати приватну нотаріальну діяльність по Криворізькому районному нотаріальному округу Дніпропетровської області з 23.09.2024 року на підставі отриманого мною реєстраційного посвідчення №258 від 05.09.2024 про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності», Заяву адресовану начальнику Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Дудіну Т.М., де приватним нотаріусом Рурлаком Р.О. повідомлено, що після отримання ним реєстраційного посвідчення №258 від 05.09.2024 він розпочав нотаріальну діяльність 25 вересня 2024 року і ним була здійснена перша нотаріальна дія; Свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №4061 від 20 вересня 2001 року; Виписку із медичної карти стаціонарного хворого від 22.01.2025, відповідно якій зазначені діагнози основного та супутніх захворювань ОСОБА_1 , починаючи з 28.06.2022 по 22.01.2025, періоди його перебування на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні, відділенні реанімації та інтенсивної терапії кардіол у різних лікарнях в різні періоди часу після перенесення 12.09.2024 Гострого інфаркту міокарда задньої стянки лівого шлуночка; Довідку військово-лікарської комісії №пр22 6/629 від 24.01.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 на підставі ст..40 А, 39 Б, 23 Б __ графи ІІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби. Зокрема у довідці зазначено причинний зв`язок захворюваня, що стало підставою для визнання військовослужбовця непридатним до військової служби (Ішемічна хвороба серця; післяінфарктний Q інфаркт міокарда задньої стінки ЛШ 12.09.2024).

Отже, наданими суду апеляційної інстанції доказами доведено, що позивач у вересня 2024 року переніс інфаркт міокарда, у зв`язку з чим у нього значно погіршився стан здоров`я, він змушений проходити курси стаціонарного лікування у кардіологічному відділенні.

Окрім того, апеляційним переглядом встановлено, що починаючи з 25 вересня 2024 року позивач розпочав нотаріальну діяльність, тобто з кінця вересня 2024 року має роботу та відповідно отримує дохід від виконаної роботи.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи позов ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання двох дітей, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, які були визначені нотаріально посвідченими Договорами про сплату аліментів на дітей від 27 січня 2022 року, оскільки після укладення цих договорів у платника аліментів суттєво погіршився матеріальний стан, а також погіршився стан його здоров`я.

При цьому, на час ухвалення оскаржуваного судового рішення 24 вересня 2024 року суду першої інстанції не було відомо про те, що позивач, починаючи з 25 вересня 2024 року знову розпочав нотаріальну діяльність, тому визначив до стягнення розмір аліментів по 8 000 грн. на кожну дитину, однак колегія суддів, з урахуванням встановлених під час апеляційного перегляду обставин справи вважає за необхідне збільшити розмір аліментів, присуджених судом першої інстанції з 8 000 грн. до 10 000 грн. на кожну дитину.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просила стягнути з відповідача на її користь, витрати на правничу допомогу з представництваа її інтересів в суді першої інстанції в розмірі 28 000 грн. та витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Так, з відзиву на позовну заяві від 08.08.2024 встановлено, що представник відповідача Уманець Б.Б. просила відмовити позивачу у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати, понесені нею на оплату правничої допомоги (а.с.40-43).

До відзиву на позов на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокатом Уманець Б.Б. надано квитанцію про оплату правничої допомоги б/н від 01.08.2024 про сплату ОСОБА_2 адвокату Уманець Б.Б. 28 000 грн. (а.с.44); Договір про надання правничої (правової) допомоги від 01 серпня 2024, укладеному між ОСОБА_2 та адвокатом уманець Б.Б., де у п.4.1 визначено, що вартість правничої допомоги становить 28 000 грн.. які оплачуються разовим платежем, незалежно від об`єму виконаної роботи в суді першої інстанції (а.с.45-47).

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст.ст.15, 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись уразі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Колегія суддів, беручи до уваги, що понесені стороною відповідача витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції підтверджені належними та допустимими доказами, які були подані суду своєчасно (заявлено у відзиві на позов), враховуючи клопотання представника позивача в судовому засіданні 24.09.2024 про зменшення витрат на правничу допомогу, виходячи зі складності справи, участі адвоката Уманець Б.Б. в судових засіданнях в суді першої інстанції, співмірності заявлених вимог з наданою правничою допомогою, вважає за необхідне частково задовольнити вимоги відповідача та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 14 000,00 грн. та 1816,50 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2024 року змінити в частині розміру аліментів та відшкодування судових витрат.

Змінити розмір аліментів, встановлений пунктом 3 Договору про сплату аліментів на дитину, посвідчений 27 січня 2022 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. за реєстровим №2-113, та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Змінити розмір аліментів, встановлений пунктом 3 Договору про сплату аліментів на дитину, посвідчений 27 січня 2022 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. за реєстровим №2-114, та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування правничої допомоги 14 000,00 грн. та 1816,50 грн. за сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2024 року

Головуючий судя Я.М. Бондар

Судді В.П. Зубакова

В.О. Остапенко