Справа № 454/1029/24 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М. Я.
Провадження № 22-ц/811/2768/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

з участю: представника відповідача Слиш Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Офісу Генерального прокурора в його користь 21 грн. 50 коп. майнової шкоди та 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових (службових) осіб Офісу Генерального прокурора при розгляді його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 15.07.2021 року, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що орган державної влади Офіс Генерального прокурора порушив гарантовані статтею 40 Конституції України та статтею 56 КПК України права позивача, шляхом невнесення відповідних відомостей на підставі його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.07.2021 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

Вказував, що 15.07.2021 року він надіслав до Офісу Генерального прокурора заяву про вчинення кримінального правопорушення, однак, у відповідь, 31.07.2021 року отримав листа з повідомленням про те, що вищевказана заява, згідно з територіальною юрисдикцією, направлена до Львівської обласної прокуратури.

Зазначав, що дії Генерального прокурора при розгляді заяви ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення від 15.07.2021 року не відповідають вимогам статті 56 КПК України, оскільки на підставі п.1 ч.2 вказаної статті Генеральний прокурор зобов`язаний був зареєструвати заяву ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань та визнати ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні.

Наголошував, що Генеральний прокурор, на виконання вимог ч.1 ст.214 КПК України, зобов`язаний був невідкладно, але не пізніше 24 години після отриманні заяви ОСОБА_1 , внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та визнати ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні.

Стверджував, що в заяві про вчинене кримінальне правопорушення від 15.07.2021 року вказано об`єктивні дані, які свідчать про ознаки злочину, і до заяви додано докази, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), тому на підставі ст.214 КПК України дана заява підлягала реєстрації, шляхом внесення даних відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

Зазначав, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.08.2021 року у справі №757/40780/21-к скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано компетентних посадових осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_1 від 15.07.2021 року про вчинення кримінального правопорушення, про що проінформувати заявника, однак, вказана ухвала суду не виконана.

Зазначав, що грубе порушення норм статей 19, 40, 64, 68 Конституції України та норм КПК України посадовими особами Офісу Генерального прокурора, що підтверджується ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.08.2021 року у справі №757/40780/21-к, є свідомим глузуванням органів державної влади України з позивача, що спричинило йому моральну шкоду, яка полягала в приниженні честі, гідності та ділової репутації, моральних переживаннях, порушенні нормальних ділових зв`язків через неможливість продовження активної підприємницької діяльності, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Відтак, для відновлення попереднього стану просив суд стягнути з відповідача 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Також, позивач просив стягнути в його користь 21 грн. 50 коп. майнової шкоди, тобто кошти, які ним було витрачено на відправлення поштової кореспонденції у справі №757/40780/21-к за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 16 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути з Офісу Генерального прокурора в його користь 21 грн. 50 коп. майнової шкоди та 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що 15.07.2021 року він звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою про вчинення кримінального правопорушення, однак, в порушення вимог статті 40 Конституції України та статті 56 КПК України, Генеральний прокурор не зареєстрував дану заяву в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань, тому 24.07.2021 року він звернувся до Печерського районного суду міста Києва із скаргою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви від 15.07.2021 року про кримінальне правопорушення та зобов`язати внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Наголошує, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.08.2021 року у справі №757/40780/21-к скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано компетентних посадових осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 15.07.2021 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника.

Зазначає, що незаконними діями посадових (службових) осіб Офісу Генерального прокурора при розгляді заяви про вчинення кримінального правопорушення від 15.07.2021 року, йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням його прав.

За позицією апелянта, суд першої інстанції на підставі ст.22, ч.2 ст.1166, ч.1 ст.1167, ч.6 ст.1176 ЦК України зобов`язаний був задовольнити позов, оскільки ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.08.2021 року у справі №757/40780/21-к встановлено вину та незаконність дій відповідача, або на підставі ст.ст.8, 40 Конституції України, ст.23 ЦК України вказати у рішенні докази того, що шкоду завдано не з вини відповідача, що права не порушувалися і не порушуються, однак, цього зроблено не було.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 92, 129, 129-1 Конституції України, статей 6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відтак, є незаконним та не грунтується на принципі верховенства права.

Зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, не вказав у рішенні докази, що були надані позивачем, не оцінив всіх доказів у справі і вирішив позов відповідно до своїх внутрішніх переконань.

Додає, що суд не врахував висновки, що викладені у рішеннях Конституційного Суду №6-рп/2001 від 23.05.2001 року, №12-рп/2001 від 03.10.2001 року, №11-рп/2011 від 14.12.2011 року.

25.09.2024 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апелянта, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що листом прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних підрозділів Державного бюро розслідувань від 23.07.2021 року вх.№31/3/1-40412-21 заяву ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення суддями Львівського апеляційного суду було направлено за територіальною юрисдикцією до Львівської обласної прокуратури.

24.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва зі скаргою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви від 15.07.2021 року про кримінальне правопорушення та зобов`язати внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.08.2021 року у справі №757/40780/21-к скаргу ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано компетентних посадових осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 15.07.2021 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника.

Відповідно до квитанції №0029 від 24.02.2021 року, ОСОБА_1 сплатив 21 грн. 50 коп. за поштове відправлення, адресоване Печерському районному суду м. Києва.

За загальним правилом, яке міститься у статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Складовими частинами цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору і тягне за собою порушення майнових (немайнових) прав та інтересів іншої особи із настанням для неї негативних наслідків (втрат) майнового чи немайнового характеру.

Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальним правилом, яке міститься у статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК), зокрема, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цього органу.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі №757/221/21-ц зазначено, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому, не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02 листопада 2022 року в справі №755/9504/21 (провадження №61-7786св22), від 25 січня 2021 року в справі №227/4410/19 (провадження №61-9407св20), від 25 березня 2021 року в справі №227/3052/19 (провадження №61-22337св19), від 08 вересня 2021 року в справі №638/164/18 (провадження №61-446св21), від 01 грудня 2021 року в справі №638/3758/20 (провадження №61-12540св21).

Згідно з висновками у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №686/27967/19, сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 грудня 2019 року у справі №285/3475/18-ц (провадження №48184св18), від 10 липня 2019 року у справі №522/3429/17 (провадження №28015св18), від 04 березня 2020 року у справі №639/1803/18 (провадження №18842св19).

Отже, з урахуванням наведених вище норм матеріального права та висновків Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами, а також з правового аналізу зазначеного вище судового рішення, яке позивач надав на підтвердження заявлених вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог позивача, оскільки ухвалою слідчого судді від 03.08.2021 року вказано лише на наявність певних недоліків у роботі посадових осіб Офісу Генерального прокурора, зокрема, на необхідність внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 15.07.2021 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування, разом з тим, встановлення цих недоліків у процесуальній діяльності службових (посадових) осіб відповідача та зобов`язання судовим рішенням їх усунути саме по собі не є підтвердженням незаконності їх діяльності і не може бути достатньою підставою для висновку про цивільно-правову відповідальність відповідача у виді відшкодування позивачу моральної та/або майнової шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доводам сторін та доказам, на які вони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 14 квітня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич