Справа № 405/7287/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2025 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Мишевець Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом в рівних частках, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися в суд з позовом, в якому просять визнати за ними право власності в рівних частках на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті їх батька ОСОБА_4 .

Позов обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить вищезазначена квартира, яка належала спадкодавцю на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.10.2005 року та автомобіль CITROEN C4 PICASSO? 2010 року випуску номер кузова (шасі) НОМЕР_1 на підставі договору фінансового лізингу від 26.02. 2020 року № KG00F!00000650 у кладеного з АТ КБ «Приватбанк». За життя померлий на випадок своєї смерті заповіту не залишив, вони є спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 . Також до кола спадкоємців першої черги входять батьки померлого, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

В позові донька померлого позивач ОСОБА_1 , зазначила, що у встановлений законом строк звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 із заявою про прийняття спадщини. Син померлого позивач 2 ОСОБА_2 був зареєстрований і постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що спадщину прийняв. Батько померлого ОСОБА_5 , з заявою про прийняття спадщини не звертався відповідно вважається таким, що спадщину не прийняв. Мати померлого ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини одночасно була зареєстрована в АДРЕСА_1 та в росії в АДРЕСА_2 , де постійно проживає з 1997 року.

В заяві від 20.12.2023 року, адресованій нотаріальній конторі, мати померлого відповідач ОСОБА_6 , повідомила, що нею пропущений строк для прийняття спадщини після смерті сина, до суду з приводу поновлення строку для прийняття спадщини вона звертатися не буде, фактично в управління спадковим майном не вступала та не заперечує проти отримання свідоцтва про право на спадщину дітьми померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_1

16.10.2024 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 відмовлено представнику позивачів у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , у рівних частках.

Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначила, що згідно витягу з реєстру мешканців міста Кропивницького, останнє місце реєстрації померлого було за адресою: АДРЕСА_1 , на момент смерті з ним були зареєстровані син спадкодавця ОСОБА_2 , 2007 року народження та мати спадкодавця ОСОБА_3 , 1950 року народження, які спадщину прийняли шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У зв`язку з вищевикладеним, у державної нотаріальної контори № 1 відсутні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , на квартиру на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по (одна другій) частці кожному, так як крім них є ще інший спадкоємець за законом, яка фактично прийняв спадщину.

Позивачі вказують, що законодавець пов`язує прийняття спадщини із фактом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, а не з фактом їх реєстрації за однією адресою, а тому відповідачу як такій, що не проживала із спадкодавцем, необхідно було у встановлений законом строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте таку заяву відповідач не подала, а тому вважається такою, що спадщину не прийняла, а тому спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , є вони (діти померлого) - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і є наявними підстави по визнанню за ними права власності в порядку спадкування за законом у рівних частках на спадкове майно.

Ухвалою суду від 16.02.2024 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов.

Від представника відповідача надійшла заява про визнання позову в якій вона просила прийняти заяву про визнання позову відповідачем, розгляд справи провести без участі відповідача та його представника, просила вирішити питання про повернення позивачам 50 % сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 11.11.2024 року підготовче провадження закрите, справа призначена до розгляду по суті.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлялася в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на сайті Судової влади України, при цьому, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання не подавала, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористались своїм правом на участь в судовому засіданні та на надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не сповістив.

Згідно ст. 206 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 19.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кріпким Ю.В., зареєстрованого у реєстрі за № 3484, квартира АДРЕСА_3 належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_4 .

На підставі Договору фінансового лізингу від 26.02.2020 року № KG00F!00000650 укладеного між АТ «Приватбанк» (Лізингодавець) та ОСОБА_4 (Лізингоодержувач) Лізингодавець зобов`язується набути у власність вказаний Лізингоодержувачем транспортний засіб - автомобіль CITROEN C4 PICASSO? 2010 року випуску номер кузова (шасі) НОМЕР_1 і надати Лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове користування. Строк лізингу 60 місяців (п.14.20).

За умовами п.11.2 Договору, сторони дійшли до згоди про те, що на протязі 10 (десяти) робочих днів з дня закінчення Строку лізингу передбаченого Договором, при обов`язкових умовах сплати Лізингоодержувачем в повному обсязі Заборгованості, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування витрат, збитків Лізингодавцю, та при обов`язковій відсутності відмови Лізингодавця від Договору (розірвання Договору) відповідно до умов Договору та чинного законодавства, Лізингодавець зобов`язаний підписати Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Право власності на Предмет лізингу переходить від Лізингодавця до Лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печаткою Лізингодавця Акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності, але не раніше ніж через рік, починаючи з дати підписання Сторонами договору фінансового лізингу.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 10.06.2015 року .

Черноусова (прізвище після державної реєстрації шлюбу змінено ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва про шлюбі серії НОМЕР_3 виданого 14.07.2023 року) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 виданим центральними відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції 01.10.2002 року.

ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 виданим УРСР, відділ РАЦС Кіровоградського міськвиконкому 21.10.1986 року.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 12.03.2022 року відділом державної реєстрації смерті у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено актовий запис № 870 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 .

Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло (в тому числі) право на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.10.2025 року.

12.04.2022 року за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини Кропивницькою міською нотаріальною конторою №1 відкрито спадкову справу № 183/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . .

З матеріалів справи вбачається, що останнє місце реєстрації померлого ОСОБА_4 було здійснено за адресою: АДРЕСА_1 . На момент смерті зі спадкодавцем зареєстровані син ОСОБА_2 , 2007 року народження та мати ОСОБА_3 , 1950 року народження.

В заяві від 20.12.2023 ОСОБА_3 , справжність підпису на якій посвідчено нотаріусом нотаріального округу російської федерації міста Володимир Косянчук Т.В., повідомила Кропивницьку міську нотаріальну контору № 1, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті сина та зазначила, що нею був пропущений строк для прийняття спадщини, до суду з приводу поновлення строку для прийняття спадщини звертатися не буде, фактично в управління спадковим майном не вступала та не заперечує проти отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 183/2022 державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Тимко О. винесено 16.10.2024 року постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 1783/02-31 якою відмовлено представнику ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру під номером АДРЕСА_3 по (одній другій) частці кожному

В постанові зазначено, що згідно витягу з реєстру мешканців міста Кропивницького, останнє місце реєстрації померлого було за адресою : АДРЕСА_1 , на момент смерті з ним були зареєстровані син спадкодавця ОСОБА_2 , 2007 року народження та мати спадкодавця ОСОБА_6 , 1950 року народження, які спадщину прийняли шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому є такою, що спадщину фактично прийняла.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України).

У ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10.04.2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21.10.2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02.04.2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28.04.2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19.05.2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

З матеріалів спадкової справи № 183/2022 судом встановлено, що у встановлений ч.1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач ОСОБА_3 не зверталася. Спадкова справа заведена 12.04.2022 року на підставі заяви про прийняття спадщини позивачки ОСОБА_1 .

Суд враховує, що при розгляді справ про спадкування має бути встановлено: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Відповідно для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст. 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, ч.1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Судом встановлено, що відповідач була зареєстрована за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_4 : в АДРЕСА_1 .

Водночас, з досліджених письмових доказів у справі вбачається, що фактичне місце проживання відповідача ОСОБА_3 було відмінним, останні роки вона не проживала зі спадкодавцем, а проживала за іншою адресою.

З копії спадкової справи встановлено, що 27.12.2021 року ОСОБА_3 був наданий дозвіл на тимчасове проживання у росії строком до 27.12.2024 року, про що свідчить відмітка на 9-й сторінці її паспорта громадянина України.

26.01.2022 року ОСОБА_3 була зареєстрована за місцем проживання в АДРЕСА_2 російської федерації (відмітка на 12-й сторінці паспорта громадянина України відповідача).

15.08.2023 року відповідачем отримано російський паспорт, набуто громадянство росії та здійснено з 24.08.2023 року реєстрацію місця проживання в АДРЕСА_2 .

Факт не проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації також підтверджується актом, складеним 09.07.2024 року громадянами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , достовірність підписів яких посвідчено приватним підприємством Кіровоградська компанія інвестиційного будівництва «Кіровоградінвестбуд» та довідкою Кіровоградської компанії інвестиційного будівництва «Кіровоградінвестбуд» від 11.07.2024 року № 37.

Поховання спадкодавця ОСОБА_4 здійснено колишньою дружиною ОСОБА_12 та дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Встановивши відповідні обставини суд погоджується з позицією позивачів, що на час відкриття спадщини відповідач ОСОБА_3 одночасно була зареєстрована в АДРЕСА_1 та в росії в АДРЕСА_2 , де проживала на час смерті ОСОБА_4 і продовжує проживати до даного часу.

Суд вважає, що реєстрація місця проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_4 на час відкриття спадщини сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті свого сина за адресою реєстрації, а тому не може свідчити про своєчасність прийняття відповідачем спадщини з оформленням права власності на частку у спірній квартирі.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27.02.2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10.04.2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19.05.2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.102024 року відмовлено спадкоємцям у видачі на їх ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру у рівних частках кожному, так як крім них ще є інший спадкоємець за законом яка спадщину фактично прийняла.

Водночас, у визначений законом 6-ти місячний строк ОСОБА_6 не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, а отже не набула права на спадкове майно.

З викладеного слідує, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 у рівних частках по кожному є діти померлого - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Врахувавши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з незалежних від них причин відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, обраний ним спосіб захисту прав є належним та базується на вимогах чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову.

Відповідно ст.ст. 141, 142 ЦПК України: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем позов визнано, то суд вважає, що необхідно повернути позивачам 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решта судового збору залишається по фактично понесеними позивачами, що відповідає вимогам ст.ст. 141, 142 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом у рівних частках - задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею: 64,96 кв.м., житловою площею 41,7 кв.м., кількість кімнат: 3 (три) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати право власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) на частку квартири за адресою : АДРЕСА_1 загальною площею: 64,96 кв.м., житловою площею 41,7 кв.м., кількість кімнат : 3 (три) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків суми сплаченого судового збору, а саме розміром 2 062 грн., перерахованого згідно квитанції № 4430-1233-1860-8805 від 23.10.2024 року.

Повернути ОСОБА_2 50 відсотків суми сплаченого судового збору, а саме розміром 2 062 грн., перерахованого згідно квитанції № 0560-7862-1296-0708 від 23.10.2024 року.

Витрати по сплаті судов ого збору у сумі 2 062,00 грн. залишити по фактично понесеним Позивачем 1, ОСОБА_1 .

Витрати по сплаті судового збору у сумі 2062,00 грн. залишити по фактично понесеним Позивачем 2, ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлене 16.04.2025 року.

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_7 , прож. в АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_8 , прож АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ,ІПН невідомий, прож. АДРЕСА_2 .

Третя особа: АТ КБ «Приватбанк», , місцезнаходження м. Київ вул. Грушевського,1д.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко