ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3159/25 Справа № 175/1563/23 Головуючий у першій інстанції: Білоусова О. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Білоусової О.М. від 09 грудня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірина Вікторівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко Світлана Олександрівна, ОСОБА_4 , про захист спадкових прав малолітньої особи,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що діду його сина, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі договорів купівлі-продажу від 05.09.2007 року, належали земельна ділянка площею 0,15 га з кадастровим номером №:05:010:0053 та домоволодіння АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом ОСОБА_5 , який прийняв спадщину в порядку ч.4 ст.1268, ст.1265 ЦК України. Але, у зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини право власності на вищезазначене спірне домоволодіння було зареєстровано за іншою особою, нотаріус своєю постановою відмовила ОСОБА_1 у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив визнати недійсними договір дарування від 23.05.2018 року житлового будинку, зареєстрований в реєстрі за №626, та договір дарування від 23.05.2018 року земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер :05:010:0053, зареєстрований в реєстрі за №629, що знаходяться за адресою по АДРЕСА_1 , які посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О.; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності в порядку спадкування за законом після його рідного дідуся, ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на домоволодіння та земельну ділянку загальною площею 0,15 га, кадастровий №:05:010:0053, за адресою по АДРЕСА_1 ; витребувати від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість представника банку в іншому судовому засіданні. Однак, у вказаному клопотанні не наведено обґрунтувань та не надано доказів неможливості направлення банком, який є юридичною особою, іншого представника до суду. Також 08 квітня 2025 року до апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи через його зайнятість в іншому судовому засіданні, проте належних доказів до клопотання не долучено. Про наявність поважних причин неявки у судове засідання ОСОБА_3 особисто суду не повідомлено.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що за життя ОСОБА_5 належало домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Тетяною Євгенівною за реєстровим №1970, а також земельна ділянка за цією адресою площею 0,15 га з кадастровим номером №:05:010:0053, підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Тетяною Євгенівною за реєстровим №1971 (а.с. 11-13 т.1).

Згідно копії паспорту ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 , виданого Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 14.12.2004, вона перебувала у зареєстровано шлюбі з 16 жовтня 2004 року з ОСОБА_7 , 1963 року народження (а.с. 193-194 т.1).

05 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір №DNDVGK00000435, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 670790,00 доларів США із сплатою 14,9 процентів річних на строк до 06 вересня 2027 року (а.с. 26-31 т.1).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за умовами якого він передав банку в іпотеку домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, що розташовані за адресою по АДРЕСА_1 (а.с. 26-31 т.1).

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_5 , шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права на його продаж в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 3979400,00 грн, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, його переплануванням та перебудовою, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселено ОСОБА_5 з житлового будинку по АДРЕСА_1 зі зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою (а.с. 26-31 т.1).

14 липня 2015 року відповідно до протоколу проведення аукціону з реалізації нерухомості, що є предметом застави, ОСОБА_8 придбала на торгах житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, що розташовані за адресою по АДРЕСА_1 , за ціною 1616000,00 грн (а.с. 26-31 т.1).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року залишено без змін, у цивільній справі №175/3343/15-ц, за ОСОБА_9 визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053 та домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв. м., житловою площею 256,8 кв. м. (а.с. 26-31 т.1).

25 липня 2017 року ОСОБА_10 продала спірні домоволодіння та земельну ділянку ОСОБА_11 на підставі договорів купівлі-продажу від 25 липня 2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нотари О. І. (а.с. 81-97 т.1).

04 серпня 2017 року ОСОБА_11 продав спірні домоволодіння та земельну ділянку ОСОБА_12 на підставі договорів купівлі-продажу від 04 серпня 2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В. (а.с. 81-97 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть за реєстровим номером S 479/2017, виданим відділом РАЦС Штольберг (Рейнланд), перекладеним з німецької мови на українську мову перекладачем Бродською С. Ю., справжність підпису якої посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Медяник В. А. (а.с. 6-7 т.1).

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року у справі №175/3857/17 задоволено позовні вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про визнання договорів купівлі-продажу недійсним. Визнано недійсними з моменту вчинення договір від 25 липня 2017 року купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , та купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер :05:010:0053, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , укладених між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нотари О.І., зареєстрованих в реєстрах за АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Також визнано недійсними з моменту вчинення договір від 04 серпня 2017 року купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , та купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер :05:010:0053, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладених між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., зареєстрованих в реєстрах за АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 (а.с. 22-24 т.1).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, заочне рішення від 23 січня 2018 року у справі №175/3857/17 не оскаржувалось та набрало законної сили.

23 травня 2018 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 укладені договори дарування житлового будинку, зареєстрований в реєстрі за №626, та земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер :05:010:0053, зареєстрований в реєстрі за №629, що розташовані по АДРЕСА_1 , які посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. (а.с. 14 т.1, 35, 36 т.2).

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (запис) індексний номер 41272580 від 24 травня 2018 року, проведено державну реєстрацію права власності №26311426 на земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 . Того ж дня, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (запис) індексний номер 41272580 від 24 травня 2018 року, проведено державну реєстрацію права власності №26311021 на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (а.с. 15-21 т.1).

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року в справі №175/3343/15-ц скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 до ПАТ КБ ПриватБанк про визнання права власності відмовлено (а.с. 26-31 т.1).

Враховуючи, що вищевказане судове рішення про визнання права власності ОСОБА_9 на спірне нерухоме майно скасоване, - після ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина, зокрема, щодо домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв. м., житловою площею 256,8 кв. м. та земельної ділянки, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Відповідно до повної копії спадкової справи №13/2019, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с. 2-30 т.2).

За життя ОСОБА_5 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №56819449 від 11.07.2019 (а.с. 8 зворот т.2).

Відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 01.08.2019 №14/5-8235, зокрема, інформація щодо ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та про склад зареєстрованих разом з ним осіб на момент його смерті відсутня (а.с. 10 т.2).

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 08.04.2025 №1272261, місце проживання ОСОБА_5 було зареєстроване по АДРЕСА_6 .

11 липня 2019 року ОСОБА_13 , яка вважала, що прийняла спадщину після батька через спільне з ним проживанням, звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після батька ОСОБА_5 (а.с. 4 т.2).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 серпня 2019 року у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 відмовлено, оскільки не є можливим встановлення факту, сумісного проживання ОСОБА_13 з померлим батьком ОСОБА_5 на день його смерті та пропуском ОСОБА_13 строку для прийняття спадщини (а.с. 25 т.2).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2020 року, у цивільній справі №175/891/19 задоволені позовні вимоги ОСОБА_13 до ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування, визнання недійсними договорів дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_13 разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини. Визнано недійсним договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв. м., житловою площею 256,8 кв. м., укладений 23 травня 2018 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С. О. та зареєстрований в реєстрі за №626. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053, укладений 23 травня 2018 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С. О. та зареєстрований в реєстрі за № 629. Визнано за ОСОБА_13 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , на домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв. м., житловою площею 256,8 кв. м. та земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053. Витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_13 нерухоме майно: домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв. м., житловою площею 256,8 кв. м. та земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053. Скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень (запис) індексний номер 41272580 від 24 травня 2018 року, номер запису про право власності № 26311426, та індексний номер 41272580 від 24 травня 2018 року, номер запису про право власності № 26311021. Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с. 32-37 т.1).

На підставі вказаного вище рішення суду від 26 грудня 2019 року №175/891/19, 21 липня 2020 року за ОСОБА_13 було зареєстровано право власності у порядку спадкування на спірні будинок та земельну ділянку (а.с. 15-21 т.1).

Однак, постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року в справі №175/891/19 касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2020 року скасовано. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_13 до ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування, визнання недійсними договорів дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Також установлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2022 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22 лютого 2023 року, в цивільній справі №175/3065/21 рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 до ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи АТ КБ «ПриватБанк», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І. В., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С. О., про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_13 разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, визнання недійсним договору дарування від 23 травня 2018 року № 626 житлового будинку та договору дарування від 23 травня 2018 року земельної ділянки за адресою по АДРЕСА_1 , визнання за ОСОБА_13 права власності в порядку спадкування за законом на вказане майно та його витребування від ОСОБА_3 (а.с. 81-113 т.1).

10 квітня 2023 року до нотаріуса звернувся малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діяв ОСОБА_1 , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після діда - ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 26 т.2).

Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_13 є донькою спадкодавця ОСОБА_5 , а тому останній є дідом малолітнього ОСОБА_2 , 13.11.2015 по материній лінії, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_13 серії НОМЕР_2 , виданого 25.09.1991 відділом ЗАГС виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська (а.с. 8 т.1) та копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , виданого 24.11.2015 Жовтневим відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ (а.с. 10 т.1).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Сисоєнко І.В. від 10.04.2023 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння та на земельну ділянку за адресою по АДРЕСА_1 після ОСОБА_14 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з ненаданням спадкоємцем правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с. 29 т.2).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №421919107 від 09.04.2025, право власності на земельну ділянку та житловий будинок за адресою по АДРЕСА_1 зареєстроване 17.08.2023 за відповідачкою ОСОБА_3 , на підставі договорів дарування №629 та №626 від 23.05.2018. Крім того, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно значиться реєстрація від 12.02.2003 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за цією ж адресою з ОСОБА_15 , на підставі свідоцтва про право власності від 01.06.2000 року, виданого Новоолександрівською сільською радою.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до вимог статей 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За положеннями статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (ч. 4 ст. 1268 ЦК України).

З повної копії спадкової справи №13/2019, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що у встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався. За життя ОСОБА_5 заповіту не складав. Інформація щодо місця проживання ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та про склад зареєстрованих разом з ним осіб на момент його смерті відсутня (а.с. 2-30 т.2).

Отже, за наявними у матеріалах справи письмовими доказами, спадкоємці першої черги, які б прийняли спадщину після ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 - відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.1 та ч. 6 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Зі змісту положень ст. 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 15 липня 2020 року в справі №759/3515/19, від 19 травня 2020 року у справі №175/1941/16-ц.

Предметом спору у цій справі є, зокрема, визнання за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на домоволодіння та земельну ділянку за адресою по АДРЕСА_1 . Тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах №№552/91/18, 554/9144/17).

На стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача.

У справі, що переглядається, належним відповідачем за вимогою про визнання права власності в порядку спадкування за законом, при неприйнятті спадщини спадкоємцями першої черги та відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, має бути територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини - Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

За таких обставин ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк» (які не є спадкоємцями за законом чи за заповітом) не є належними відповідачами за вимогою про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , в частині позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом пред`явив позов до неналежних відповідачів, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Колегія також звертає увагу, що позивач у даній справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача - не заявляв.

Позовна вимога про витребування нерухомого майна є похідною від вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом, а тому також не підлягає задоволенню, є заявленою передчасно.

Позовна вимога про визнання недійсним договорів дарування також задоволенню не підлягає. Заявивши позов про визнання недійсними договорів дарування від 23.05.2018 року, які були укладені між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , безпідставно не вирішено питання щодо залучення до участі у справі належного співвідповідача ОСОБА_10 , яка є стороною оспорюваних угод.

Крім того, обраний позивачем у цій частині спосіб захисту є неефективним. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження № 14-125цс20) та багатьох інших.

Необхідно також зауважити, що позивачем не наведеного належного обґрунтування доводів позову про спадкування ним будинку та земельної ділянки в цілому, адже за матеріалами справи убачається, що спірне нерухоме майно було придбане (05.09.2007 року) спадкодавцем у період зареєстрованого 16 жовтня 2004 року шлюбу з ОСОБА_4 , що підтверджується копією її паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 14.12.2004 (а.с. 193-194 т.1). Доказів розірвання шлюбу спадкодавця (за його життя) та ОСОБА_4 суду не надано.

При цьому ОСОБА_4 залучено до участі у справі в якості третьої особи, а не відповідачкою.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, дійшов передчасного висновку про недоведеність позовної вимоги щодо визнання права власності у порядку спадкування за законом. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, з урахуванням наведеного вище правового обгрунтування.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія звертає увагу, що позивач, за наявності підстав, не позбавлений можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись до суду з іншим позовом, за іншого обгрунтування, до належного кола відповідачів.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності у порядку спадкування, витребування майна відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 09 квітня 2025 року.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова