КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 381/1718/24 Головуючий у суді першої інстанції - Соловей Г.В.
Номер провадження № 22-ц/824/5927/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Ничик Аліною Валеріївною , на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, у якому, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, просив: визнати автомобілі Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 , Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_2 (на момент його продажу), Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_3 - спільною сумісною власністю подружжя; визнати право його особистої приватної власності на автомобіль Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 , а інші транспортні засоби залишити у розпорядженні відповідача; стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію у сумі 717 120 грн, як різницю між вартістю ідеальною та реально виділеною частками у спільному рухомому майні; судові витрати просить стягнути у відповідності до ЦПК України.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що між ним та відповідачкою 17 серпня 2013 року було зареєстровано шлюб. Вказує, що 24 лютого 2024 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області шлюб між ними було припинено.

В період спільного проживання в шлюбі ними було придбано майно, а саме: вантажний автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , легковий автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_2 , та легковий автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 .

Вантажний автомобіль Volkswagen Transporter та автомобіль Volkswagen Jetta вже тривалий час перебувають в його користуванні, оскільки використовуються в роботі та по господарству, а автомобіль Volkswagen Tiguan перебуває у постійному користуванні відповідачки.

Зазначає, враховуючи, що спільне життя між сторонами не склалося він вирішив у добровільному порядку поділити майно, однак виникли суперечності, тому останній був змушений звернутися з даним позовом до суду.

Вказує, з метою визначення вартості транспортних засобів звернувся до ТОВ «Оціночний стандарт» як до спеціальної організації, яка має визначити ринкову вартість автомобіля у відповідності до методики та прав оцінювання.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2024 року позов ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 спільною сумісною власністю подружжя. В порядку поділу майна подружжя визнано за позивачем у справі ОСОБА_3 право власності на автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 . Стягнуто з відповідачки на користь позивача грошову компенсацію як різницю між вартістю ідеальною та реально виділеною частками у спільному рухомому майні в розмірі 717 120 грн. Стягнуто з відповідача судовий збір у розмірі 9247, 51 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Ничик А.В. подала апеляційну скаргу, у якій просить частково скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, а саме: визнати автомобілі Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_2 , Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 спільною сумісною власністю подружжя; визнати право особистої приватної власності позивача на автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 ; стягнути з неї на користь позивача грошові кошти у сумі 73 600 грн; в іншій частині позову відмовити.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що як доказ вартості транспортних засобів позивачем було надано звіти про оцінку вищевказаних автомобілів, з якими апелянт не погоджується, тому звернулася до сертифікованого спеціаліста ТОВ «АН Олімп» для виготовлення звітів про належну оцінку спірних колісно-транспортних засобів.

Так, звертає увагу суду, вартість вказаних автомобілів значно відрізняється від вартості, яку було подано позивачем у звітах, оскільки спеціаліст, за запитом апелянта, здійснював оцінку станом на момент травня 2024 року.

Наголошує, сторона відповідача не погоджується з вартістю автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , яку було надано позивачем і складає 458 990 грн. Вважає, ринкову вартість значно знижено, що впливає на суму стягнення з апелянта, оскільки такий автомобіль, враховуючи позовні вимоги про залишення цього транспортного засобу позивачу. Зазначає, різниця між вартістю наданою позивачем та ОСОБА_1 складає 40 710 грн (458 990 - 499 700).

На думку сторони відповідача, автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 не може бути предметом спору і не підлягає грошовому стягнення, адже такий автомобіль був проданий під час шлюбу, а грошові кошти, отримані від такого продажу використані в інтересах сім`ї. Зазначає, апелянт була зареєстрована як ФОП і для здійснення підприємницької діяльності для навчання дітей у школі, придбала пакет франшизи програми РОБОКОД, вартістю 20500 доларів США, що підтверджується наданою відповіддю на адвокатський запит. Тобто гроші від продажу автомобіля було використано на розвиток підприємницької діяльності та відкриття школи з програмою «Робокод». Тому на її думку автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 не може бути предмет поділу майна подружжя та не підлягає грошової компенсації із неї на користь позивача.

Разом з тим, на обґрунтування вартості даного автомобіля зауважує, що він був у ДТП, що підтверджується копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД 238796 від 18 червня 2023 року, копію схеми ДТП та фото транспортного засобу, де зафіксовано пошкодження, що значно вливають на вартість. Відтак, наголошує, після ДТП автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_4 було відчужено.

Таким чином, вважає, позивач розуміючи ту обставину, що є взаємозв`язок між автомобілями, надає завищену вартість автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_2 , а саме 566 090 грн, так різниця між вартістю, наданою позивачем та апелянтом становить 213 590 грн (566 090 - 352 500).

Зазначає, якщо спільне майно подружжя поділити наступним чином, то враховуючи, що автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 залишається у позивача, вартість якого становить приблизно 499 700 грн, то від цієї суми становить 249 850 грн, а транспортний засіб Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_2 , який продано за 352 500, від цієї суми становить 176 250 грн.

Відтак, наголошує, сума, яка є обґрунтованою та підлягає стягненню з апелянта становить 73 600 грн (249 850 - 176 250).

Звертає увагу суду, що витяги із сайту «Авторіа» не можуть бути належними доказами у справі.

14 лютого 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що апелянтом не визначено чітко межі оскарження, не конкретизовано, які норми матеріального та процесуального права було порушено судом першої інстанції.

Наголошує, автомобілі Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_2 , Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 було продано апелянтом без згоди позивача під час вирішення спору про розлучення та поділ майна. Вказує, покупцем транспортних засобів сперш стала її мати, згодом батько. Так, вважає, що апелянт вирішила змінити власника авто, щоб заволодіти спільним майном подружжя, оскільки воно продовжує перебувати у її користуванні.

Звертає увагу суду, приймаючи до уваги, що вищевказані автомобілі були юридично продані, позивач вимушений був змінити позовні вимоги.

Наголошує, не погоджуючись з проведеною оцінкою транспортного засобу Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 відповідач подає до суду оцінку, зроблену за її запитом. Проте, вказує, така оцінка проведена без детального огляду транспортного засобу, адже він перебуває у власності позивача та з жодним проханням оглянути автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 відповідач не зверталася.

Зазначає, щодо продажу автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_2 дізнався після зупинки його працівниками поліції.

Разом з тим, звертає увагу суду, автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 також було продано без згоди позивача, а кошти, вказує, були витрачені на власні потреби відповідача.

Щодо витягів із сайту «Авторіа» зазначає, на такому інтернет-ресурсі були розміщені оголошення про продаж автомобілів Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_2 та Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 .

Сторони у справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції (а.с. 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 т. 2), до суду не з`явилися.

Клопотання подане представником відповідачки ОСОБА_1 , адвоката Ничик А.В. про відкладення розгляду справи залишено колегією суддів без розгляду, оскільки належних та допустимих доказів, щодо поважності неявки до суду апеляційної інстанції, заявником до клопотання не було додано.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 17 серпня 2013 року між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено шлюб у Відділі ДРАЦС реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 221, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_5 від 17 серпня 2013 року (а.с. 66 т.1).

Згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 67, 68 т. 1).

Із наданих позивачем документальних доказів вбачається, що в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбу ними було придбано транспортні засоби: вантажний автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , легковий автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_6 , легковий автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 .

Між позивачем та відповідачкою не було досягнуто порядок розподілу спільного майна і це призвело до звернення позивачем з даним позовом.

Згідно до Звіту про оцінку вартості Колісно-транспортного засобу визначений ТОВ «ОЦІНОЧНИЙ СТАНДАРТ» (Сертифікат №427/2023 суб`єкта оціночної діяльності від 18.07.2023 року виданий Фонд Державного Майна України ринкова вартість автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 становить 458990 грн,; легкового автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_7 становить 566090 грн,; легкового автомобіля Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 становить 1327140 грн.

Згідно Договору купівлі-продажу 3242/2024/4394608 від 15.11.2023 року укладеного в сервісному центрі РСЦ ГСЦ МВС в Київській області (м. Біла Церква), між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 було продано ОСОБА_7 (як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_7 є сестрою відповідача) . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 800000,00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив про те, що під час шлюбу сторонами було придбано майно - транспортні засоби: вантажний автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , легковий автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_6 , легковий автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 . Вказані факти не заперечуються відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З огляду на вищевикладене, суд вважав, що вимога про визнання спільною сумісною власністю подружжя транспортних засобів - вантажний автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , легковий автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_6 , легковий автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 є законною та обґрунтованою.

Відповідач не погоджується з вартістю об`єктів спірного майна та розміром грошової компенсації за відхилення від рівності часток у спільному майні подружжя.

В своїх запереченнях відповідач та її представник посилаються на надані ТОВ «АН ОЛІМП» Звіт від 08.05.2024 року, 24/05/08-3 про незалежну оцінку колісного транспортного засобу Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_6 ринкова вартість якого визначено в розмірі 352500,00 грн; колісного транспортного засобу Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 , ринкова вартість визначено в розмірі 576100,00 грн; колісного транспортного засобу Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , ринкова вартість визначено в розмірі 499700,00 грн.

При цьому відповідач зазначає, що автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 , був пошкоджений під час ДТП, на підтвердження надали Протокол про адміністративне правопорушення Серії ААД № 238796 складений 18.06.2023 року.

Згідно вказаного протоколу, ОСОБА_6 , 18.06.2023 року о 19 год.55 хв. в м. Києві по вул. В.Васильківській 136 керуючи транспортним засобом Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 , під час зміни напрямку руху та перестановки не надала дорогу перевазі в русі ТЗ, що рухався в попутному напрямку по тій смузі в якому він мав намір перестроїтись. Внаслідок чого відбулась зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень ТЗ з матеріальними збитками.

Також, відповідачем надано ксерокопію фото з автомобілем де вбачається пошкодження на автомобілі (ліва сторона).

Разом з тим, суд першої інстанції не прийняв до уваги надані відповідачем докази визнавши їх неналежними, посилаючись на те, що вказана подія з спірним автомобілем відбулася 17 червня 2023 року, однак позивачем при подачі позову наданий ЗВІТ про оцінку колісного транспортного засобу Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 станом на 26 березня 2024 року тобто Звіт було складено після здійснення ДТП.

Також, суд не визнав належним та допустимим доказом наданий відповідачкою Звіт від 08 травня 2024 року про оцінку транспортних засобів мотивуючи тим, що на час складання звіту справа за позовом ОСОБА_3 перебувала на розгляді в суді. Обґрунтувань щодо врахування саме висновків про оцінку транспортних засобів зазначеного в Звіті, відповідачем та її представником суду не надано (крім посилання про участь транспортного засобу в ДТП).

Клопотань щодо призначення судової експертизи для визначення вартості спірних автомобілів сторонами заявлено не було.

В своїх запереченнях відповідач посилається на те, що нею було відчуженого автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 і кошти які були отримані потрачені на користь сім`ї. На підтвердження вказаних обставин відповідачка надала Договір купівлі-продажу 3242/2024/4394608 від 15.11.2023 року укладеного в сервісному центрі РСЦ ГСЦ МВС в Київській області (м. Біла Церква), між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 було продано ОСОБА_7 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 800000,00 грн.

Вирішуючи вказаний спір суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації у вигляді різниці між вартістю ідеальною та реально виділеною частками у спільному рухомому майні в розмірі 717120 грн.

Обґрунтовуючи свої висновки суд зазначив, що сторони погодилися із тим, що вище вказані транспортні засоби: вантажний автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , легковий автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_6 , легковий автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 були придбанні подружжям в період спільного перебування в шлюбі за спільні кошти подружжя , а тому дійшов висновку про те що вказане майно відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України є спільним сумісним майном подружжя, а тому розпоряджатися ним необхідно за згодою обох сторін що передбачено ч.1 ст. 65 СК України.

Оскільки при розгляді справи було встановлено, що відповідачка у справі розпорядилася автомобілями легковий автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_6 , легковий автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 без згоди із позивачем суд дійшов висновку про стягнення із неї на користь позивача його частки у вказаному майні яке визначив у розмірі 717120 грн.

Посилання відповідачки на те, що вказані кошти від продажу автомобіля Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 були використанні в інтересах сім`ї суд визнав не обґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

У справі, яка переглядається апеляційним судом, спір стосується поділу спільного майна подружжя.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20 (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19 (пункт 63)).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22)).

Суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.

Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції з урахуванням досліджених під час судового розгляду обставин, письмових доказів, було зроблено вірний висновок про те, що подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в період перебування у шлюбі було придбано колісні транспортні засоби: вантажний автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , легковий автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_6 , легковий автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 .

Вказаний факт сторонами у справі не заперечувався і звернення від відповідачки ОСОБА_1 у поряду ст. 57 СК України щодо вказаного майна чи його частини не надходило, тому суд обґрунтовано визначився із предметом спору.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц виснувала, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України) та вважала, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. ( п.68, 70 Постанови ВП ВС).

Як вбачається із матеріалів вказаної справи та постановлено у справі рішення суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 визнав автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 спільною сумісною власністю подружжя.

Хоч вище вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вище вказаному правовому висновку викладеному у постанові Велика Палата Верховного Суду, однак відповідач у справі оскаржуючи вказане рішення суду не просив скасувати дане рішення саме із вище вказаних підстав, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення в цій частині. Більш того висновки суду щодо належності вище вказаного майна до спільної сумісної власності подружжя сторонами при розгляду справи не заперечувалося і позову в порядку ст. 57 СК України відповідачка не подавала.

Перевіряючи доводи апелянта в частині визначення вартості спірного майна та прийняття судом доказів щодо цього, колегія суддів враховує наступні норми процесуального законодавства та норми матеріального права.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

В силу пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.

Тобто, вищезазначеним Законом передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, до такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 07 лютого 2024 року у справі № 755/17143/21 та від 01 травня 2024 року у справі № 569/24240/21.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд має вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач у справі, звертаючись до суду із даним позовом про поділ спільного майна подружжя на підтвердження вартості спірних КТЗ подав Звіт про оцінку вартості Колісно-транспортного засобу проведений ТОВ «ОЦІНОЧНИЙ СТАНДАРТ» (Сертифікат №427/2023 суб`єкта оціночної діяльності від 18.07.2023 року виданий Фонд Державного Майна України) згідно до якого ринкова вартість автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 становить 458990 грн,; легкового автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_7 становить 566090 грн,; легкового автомобіля Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 становить 1327140 грн.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачка у справі, будучи обізнаною про наявність у суді спору між нею та позивачем ОСОБА_3 не погоджуючись із поданим позивачем Звітом не скористалася правами визначеними частинами першої, третьої статті 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та не звернулася до уповноважених органів щодо проведення рецензування Звіту, та не заявила клопотання про проведення у справі судової товарознавчої експертизи в порядку визначеному ст. 103,104 ЦПК України, тому колегія суддів з врахуванням положень ч. 4 ст. 12 ЦПК України вважає, обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо не прийняття поданого відповідачкою Звіту №24/05/08-3 про незалежну оцінку колісних транспортних засобу проведеного 08.05.2024 року ТОВ «АН ОЛІМП».

Перевіряючи доводи апелянта в частині неправильності висновків суду першої інстанції про порядку поділу спільного майна подружжя колегія суддів враховує наступні норми матеріального права та відповідні їм обставини справи.

Так згідно до ч.1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

У постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 161/79/18 , від 19 березня 2025 року у справі № 679/987/20 викладено загальний правовий висновок про те, що у разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачка у справі ОСОБА_1 після звернення позивача у справі до суду із позовом про розірвання шлюбу здійснила відчуження КТЗ : легкового автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_7 та легкового автомобіля Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 продавши 22 березня 2024 року автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_7 громадянину ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію КТЗ НОМЕР_8 (а.с. 114 т.1) та автомобіля Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 продавши 15 листопада 2023 року ОСОБА_7 ( своїй матері), а в подальшому вказаний автомобіль був перереєстрований 22 березня 2024 року на ОСОБА_9 ( батька відповідачки), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію КТЗ НОМЕР_9 ( а.с. 132 т.1).

Здійснивши відчуження вказаного спільного майна подружжя без згоди позивача ОСОБА_1 порушила його право як подружжя та здійснила вказані дії у супереч ч. 1 ст. 65 СК України.

Доводи відповідачки про те, що грошові кошти від продажу автомобіля автомобіля Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 були використані в інтересах сім`ї обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції, оскільки із рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року вбачається, що сторони не підтримують шлюбні відносини з 2022 року спільне господарство не ведуть. Крім того як зазначила у відзиві та апеляційній скарзі сама відповідачка кошти отримані від такого продажу використані нею як ФОП для здійснення підприємницької діяльності для навчання дітей у школі, придбала пакет франшизи програми РОБОКОД, вартістю 20500 доларів США, що підтверджується наданою відповіддю на адвокатський запит. Тобто гроші від продажу автомобіля було використано на розвиток підприємницької діяльності та відкриття школи з програмою «Робокод». Дане цільове призначення не може вважатися використання коштів в інтересах сім`ї оскільки на час їх вкладення сторони уже не проживали однією сім`єю та не вели спільне господарство.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 вартість якого складає 458990 грн, згідно до висновку ТОВ «ОЦІНОЧНИЙ СТАНДАРТ» (Сертифікат №427/2023 суб`єкта оціночної діяльності від 18.07.2023 року виданий Фонд Державного Майна України ) та стягнення із відповідачки компенсації вартості відчуженого спільного майна подружжя в розмірі 717120 грн. ( 458990 грн + 566090 грн + 1327140 грн / 2 - 458990).

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються висновками колегії суддів та на рішення суду першої інстанції не впливають

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Ничик Аліною Валеріївною , залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Текст постанови складено 16 квітня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв