Справа № 314/5274/24
Провадження № 2/314/471/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2025 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №314/5274/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час, стягнення моральної шкоди,

за участю представника позивача

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

представника відповідача

(в режимі відеоконференції) Івріної І. Л.,

ВСТАНОВИВ:

25.11.2025 ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала у незареєстрованному шлюбі із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з липня 2012 року до березня 2020 року.

За час сумісного проживання народилася дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебувала справа за номером 314/3415/24, за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

05 серпня 2024 року вказану заяву було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму, встановленого на одну дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судовий наказ Вільнянського районного суду Запорізької області за номером 314/3415/24 набрав законної сили 05 серпня 2024 року.

12 серпня 2024 року було постановлено ухвалу про виправлення помилки щодо дати народження дитини.

На підставі заяви ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження та відповідних процесуальних документів Запорізьким відділом державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 03 жовтня 2024 року відкрито Виконавче провадження за номером 76163742.

Також, позивачка зазначила, що відповідач ухиляється від обов`язку утримувати свого сина. ОСОБА_1 тривалий час вживала заходів щодо одержання аліментів з ОСОБА_2 , але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, що підтверджується ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 січня 2024 року по справі за номером 314/3475/22 про відмову у видачі судового наказу, та рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 червня 2024 року по справі № 314/2077/23.

Посилаючись на вказані вище обставини, а також на положення ст. 194 СК України, позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання спільної дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за минулий час з 30.12.2022 по 04.08.2024 в сумі 95738,53 грн.

Крім того, позивачка зазначила, що саме через протиправну поведінку відповідача по справі, її здоров`я та психоемоційний стан зазнали шкоди. Позивачка витрачала власний час, сили та кошти на укладання та подання процесуальних документів, у зв`язку з чим зазнавала, як людина, певних ушкоджень здоров`я та психоемоційного стану. Перебуваючи у незвичному для себе психоемоційному стані, емоції позивачки по справі досягли саме того рівня, який заподіяв моральну шкоду.

Ситуація, яка пов`язана із протиправною поведінкою відповідача по справі сприймається позивачкою вкрай негативно, має психологічно деструктивний характер для неї, що призводить до негативних змін у структурі особистості: в емоційній сфері, у психофізіологічному стані та у звичній діяльності, додаткові перешкоди для реалізації її оптимальної життєдіяльності, порушення соціального функціонування, життєвих планів.

Указані моральні страждання знаходяться в прямому причинно- наслідковому зв`язку з ситуацією, яка пов`язана із протиправною поведінкою відповідача, у зв`язку з чим просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 152000,00грн.

Ухвалою судді від 02.12.2024 позовну заяву було залишено без руху.

Після усунення недоліків ухвалою судді від 12.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.02.2025.

09.01.2025 надійшов відзив представниці відповідача адвокатки Івріної І.Л. на позовну заяву, у якому вона просила позов ОСОБА_1 залишити без задоволення та стягнути з позивачки на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.

У відзиві зазначила, що впозовній заяві зазначена невірна адреса фактичного проживання ОСОБА_2 (він практично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ). Тому позовну заяву з податками він не отримав взагалі. Ухвалу суду від 12.12.2024 року ОСОБА_2 отримав через мобільний застосунок " Дія" 24.12.2024. Представником відповідача матеріали по даній справі були отримані в системі "Електронний суд" 06.01.2025, що позбавило відповідача можливості у визначений законом строк надіслати відзив на позовну заяву.

В обґрунтування відзиву зазначила, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів.

Так, відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

ОСОБА_2 при народженні дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , бажав бути записаним батьком дитини і наполягав на цьому, але позивачка категорично відмовила йому, і актовий запис про народження дитини був зроблений відповідно до вимог ч 1 ст 135 СК України. Отже, відповідно до діючого законодавства, якщо у свідоцтві про народження дитини запис про її батька було зроблено згідно зі ст. 135 СК України за вказівкою матері, то й права на звернення до суду про стягнення аліментів з біологічного батька дитини не виникає.

Лише через 10 років після народження дитини позивачка звернулась до суду з позовом про встановлення батьківства - 12.05.2023 року( справа №° 314/2077/23).

ОСОБА_2 неодноразово пропонував ОСОБА_1 провести біологічну (генетичну) експертизу для з`ясування факту його батьківства, тому що у нього виникли обґрунтовані сумніви в цьому(позивачка повідомила, що не він є біологічним батьком дитини, і що у дитини буде інший батько). Але всі пропозиції позивачка категорично відхиляла.

При цьому представниця відповідача звернула увагу на ту обставину, що жодних доказів, які б обґрунтовували позовні вимоги про встановлення батьківства, позивачем при розгляді справи надані не були. Клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи для встановлення наявності кровного споріднення між ОСОБА_2 та дитиною не було заявлено, хоча без цього доказу суд не мав можливості постановити законне та обґрунтоване рішення по справі. Передумовою звернення до суду в справах про встановлення батьківства є, зокрема, наявність кровного споріднення між особою, яку позивачка просить визнати батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово- генетичної) експертизи.

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Але всупереч вимогам ч.2 ст. 83 ЦПК України, якою передбачається, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, ні позивачкою, ні її представником не було заявлено клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. Це було зроблено ОСОБА_2 , що підтверджується ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 11.10.2023.

Після отримання висновку експерта відповідач ОСОБА_2 проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечував, судове рішення не оспорював. На підставі судового рішення від 07.06.2024 по справі № 314/2077/23 ОСОБА_2 був визнаний батьком малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та до актового запису № 197 від 05.11. 2013 були внесені відповідні зміни, 24 липня 2024 року видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Таким чином, лише після набуття ОСОБА_2 статусу батька дитини - ОСОБА_4 на підставі судового рішення від 07.06.2024 він отримав відповідні права та обов`язки.

Крім того, відповідачу не зрозуміло, в чому саме полягали його неправомірні діяння, які саме заходи позивачка ОСОБА_1 дійсно вживала до нього щодо одержання аліментів, але не могла їх отримати у зв`язку з ухиляннями останнього від їх сплати, і яким чином він ухилявся від утримання дитини. Весь час з моменту народження дитини і по теперішній час ОСОБА_2 спілкується з дитиною і надає допомогу на його утримання: грошову, придбає необхідний одяг, ліки, потрібні речі, дарує подарунки на Дні народження та свята. Придбав ноутбук та ігрову приставку, перераховував гроші на карткові рахунки позивачки, а за проханням дитини - на його картку. Але надати доказів цьому не може, оскільки перераховує гроші на карткові рахунки через термінал. Про ту обставину, що позивачка зверталась до суду в 2022 році з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів відповідачу стало відомо лише після отримання представником відповідача матеріалів справи. Посилання представника позивача на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 16.01.2024 по справі № 314/3475/22 про відмову у видачі судового наказу та рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.06.2024 по справі № 314/2077/23 про визнання відповідача батьком дитини лише підтверджують правову позицію ОСОБА_2 .

Також, незрозуміло, яка саме моральна шкода була заподіяна відповідачем позивачці, які протиправні дії позивачка зазнала від відповідача, оскільки жодного доказу (крім цитування нормативних матеріалів) в позовній заяві не зазначено.

Не відповідає дійсності твердження позивача про вжиття заходів досудового врегулюванню спору, оскільки вони не проводились.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона вживала заходів щодо стягнення з відповідача аліментів, а також, що відповідач ухилявся від їх сплати, в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України.

Враховуючи вищевикладене, представниця відповідача просила відмовити позивачці ОСОБА_1 у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Завгородній А.М. зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Представниця відповідача адвокат Івріна І.Л. проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується наданою копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_2 , яке видане 24.07.2024 Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 197 від 05.11.2013.

Також, судом встановлено, що 30.12.2022 позивачка ОСОБА_1 зверталась до Вільнянського районного суду Запорізької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , справа №314/3475/22, провадження 2-н/314/14/23.

Ухвалою судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 16.01.2023 ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку із тим, що заявницею не долучено до заяви витяг про реєстрацію актового запису про народження дитини на підставі ст.126 СК України (за заявою батьків), або рішення суду, у разі визнання батьківства в судовому порядку.

Батьківство відповідача ОСОБА_2 було визнано рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.06.2023, справа № 314/2077/23. Під час розгляду вказаної справи представником відповідача було заявлено клопотання про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (ухвала від 11.10.2023), після проведення якої відповідачем позов було визнано.

05.08.2024 Вільнянським районним судом Запорізької області було видано судовий наказ, відповідно до якого з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно в розмірі заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму, встановленого на одну дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

03.10.2024 державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Бунченко А.О. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі вищевказаного судового наказу.

Згідно з довідками від 22.09.2022 №2327- та №2327- ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_4 взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та проживають за однією адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду саме від дня пред`явлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави дійти висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести обставини вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від обов`язку утримувати дитину.

Верховий Суд у постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі №672/198/19; від 29.01.2020 у справі №756/14483/18, неодноразово звертав увагу, що ухилення від сплати аліментів - це винна, протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вживав заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Аналогічну правову позицію викладено й у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 по справі № 215/5867/17, згідно з якою ч. 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, які би підтверджували, що ОСОБА_1 вживала заходів для одержання аліментів із відповідача у період з 30.12.2022 до моменту звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, 05.08.2024, та доказів ухилення ОСОБА_2 від надання матеріальної допомоги на утримання дитини.

До матеріалів справи не долучено жодного доказу, який би доводив, що ОСОБА_1 зверталась із офіційним зверненням до ОСОБА_2 з вимогою про надання їй аліментів на утримання дитини, а він відмовив їй у цьому.

Посилання позивачки на те, що 30.12.2022 вона зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки із ухвали судді встановлено, що позивачу було відмовлено у видачі судового наказу через відсутність відомостей про батька дитини. Тобто, ОСОБА_1 зверталась до суду з відповідною заявою до моменту визнання ОСОБА_2 батьком дитини.

При цьому, відмова судді у видачі судового наказу не пов`язана з винною поведінкою відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останнього, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачкою належними, допустимими і достатніми доказами.

Враховуючи, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення аліментів за минулий час, а також те, що судом не було встановлено підстав для задоволення останньої, у задоволенні стягнення моральної шкоди в розмірі 152000,00грн необхідно відмовити.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1216,00 грн покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 11-13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду, шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.04.2025.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

17.04.2025