РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/2778/24

Провадження № 22-ц/4815/424/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

учасники справи:

позивач: ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 січня 2025 року, ухвалене в складі судді Штогуна О.С., дата складання повного тексту судового рішення відсутня, у справі № 570/2778/24,

в с т а н о в и в :

В червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 31 березня 2017 року між АТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн, процентна ставка 26% річних, тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

АТ "Альфа-Банк" прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк", тобто, відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування, що діяла на час його підписання.

Вказує, що відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, тому станом на 20.09.2021 заборгованість за кредитним договором становить 57 545 грн. 22 коп.

20 вересня 2021 року між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" укладено договір факторингу №3, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача.

Відповідно до умов договору факторингу №3 від 20 вересня 2021 року ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ "Альфа-Банк", у тому числі і до ОСОБА_1 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 09 січня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс"до ОСОБА_1 про стягнення заборгованост і за кредитним договором відмовлено повністю.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходив з недоведеності позивачем належними доказами факт свого правонаступництва АТ "Альфа-Банк" та отримання права грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ "Альфа-Банк", у тому числі і до ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до роз`яснень Верховного Суду, які викладені в Постанові від 23 грудня 2020 року по справі № 358/509/17, на виконання умов договору факторингу АТ "Альфа-Банк" було вчинено конклюдентні дії у вигляді передачі матеріалів кредитної справи Відповідача (кредитний договір, виписки по рахункам, паспорт споживчого кредиту), що беззаперечно свідчить про повне виконання сторонами умов даного договору, та, як наслідок, підтверджує факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором до відповідача.

Вважає очевидним той факт, що за умови не набуття права вимоги позивачем до відповідача та невиконання сторонами договору факторингу своїх зобов`язань, АТ "Альфа-Банк" ніколи б не передало вищевказані документи кредитної справи відповідача позивачу.

Щодо надання до суду першої інстанції оригіналів доказів вказує, що позивачем були надані пояснення (знаходяться в матеріалах справи) щодо можливості надання цих доказів, але судом жодної оцінки цим поясненням надано не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 31 березня 2017 року між АТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 26% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка станом на 20.09.2021 складає 57 545 грн. 22 коп.

Крім того, судом встановлено, що 20 вересня 2021 року між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" укладено договір факторингу.

Відповідно до умов договору факторингу №3 від 20 вересня 2021 року ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ"АЛЬФА-БАНК", у тому числі і до ОСОБА_1 .

З метою підтвердження даної обставини позивачем надано копію вищевказаного договору факторингу та копії інших письмових доказів, які були долучені до позовної заяви.

Згідно п.п.2.3 та 2.3.1 Договору факторингу №3 від 20 вересня 2021 року право вимоги вважається відступленим Фактору з дати оплати Фактором ціни права вимоги відповідно до п.4.2 цього договору. В дату здійснення оплати Фактором ціни права вимоги відповідно до п.4.2 цього договору сторони підписують Акт приймання - передачі реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку №2 до цього Договору. Клієнт забов`язаний в день здійснення оплати Фактором ціни прав вимоги відповідно до п.4.2 цього договору додатково підготувати і передати Фактору в електронній формі, електронною поштою або кур`єрською доставкою на електронному носієві Реєстр боржників за формою, встановленою в Додатку №1-2.

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст.526ЦКУкраїни зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.629ЦКУкраїни договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526ЦКУкраїни зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.1050ЦКУкраїни якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Питання щодо витребування доказів врегульовані статтею 84 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої, сьомої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. У разі задоволення клопотання, суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Відповідно до ч.6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Убачається, що договір факторингу №3 від 20 вересня 2021 року було укладено між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс».

Відповідно до п.2.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор - ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта - АТ «Альфа-Банк» за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право вимоги до Боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку №1-1 до Договору.

Відповідно до п.4.2 Фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові Ціну Прав Вимоги в розмірі 12 844 800,00 грн. шляхом перерахування на рахунок клієнта в дату підписання договору.

Встановлено, що за клопотанням відповідача, ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року позивача в силу положень ч.6 ст.95 ЦПК України зобов`язано надати, для дослідження судом, оригінали документів, зокрема: оригінал оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 31.03.2017 зробленої ОСОБА_1 , оригінал акцепту пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 31.03.2017 зробленої ОСОБА_1 , оригінал договору факторингу №3 від 20.09.2021 укладеного між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "ФК "Еліт Фінанс"; оригінал додатку до договору 1-1 факторингу №3 від 20.09.2021 - реєстру боржників; оригінал акту прийому-передачі реєстру боржників від 20.09.2021 до договору факторингу №3 від 20.09.2021; оригінал платіжного доручення №559 від 20.09.2021 на підтвердження оплати за договором факторингу №3 від 20.09.2021.

На виконання вимог ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2024 року позивач направив до суду оригінал витребуваних документів, а саме: оригінал оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та оригінал анкети заяви про акцепт.

Вказує, що надати оригінал акцепту публічної пропозиції не є можливим, оскільки вищезазначений документ не був переданий ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» згідно договору факторингу.

Щодо витребування оригіналу договору факторингу № 3 від 20 вересня 2024 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», додатку до договору 1-1 факторингу №3 та акту приймання реєстру боржників зазначає, що позивач зможе продемонструвати оригінал договору на наступному судовому засіданні за допомогою ВКЗ, або у будь-якому районному суді м.Києва, оскільки надання оригіналу договору факторингу № 3 може спричинити його втрату, що призведе до неможливості ведення претензійно-позовної роботи щодо інших боржників, однак судом першої інстанції не надано жодної оцінки поясненням.

Окрім того, суд першої інстанції не врахував положення статті 95 ЦПК України, а саме те, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з ч. 5 ст.95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог до позовної заяви суду надано наступні докази (копії): оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка підписана ОСОБА_1 (а.с.5); акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка підписана АТ «Альфа Банк» (а.с.5 зворот); Довідка про умови кредитування, яка також підписана відповідачем (а.с.6); ксерокопії паспорта та РНОКПП відповідача ОСОБА_1 (а.с.6 зворот - 8); Договір факторингу №3 від 20 вересня 2021 року, укладеного між Акціонерним товариством Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (а.с.9-13); Додаток 1-1 до Договору факторингу №3 від 20 вересня 2021 року, де зокрема під №4881 зазначено відомості щодо боржника ОСОБА_1 по кредитному договору №CCNG-630607854 від 31.03.2017 на суму 57545,22 грн. (а.с.14-16); Акт приймання-передачі Реєстру боржників від 20 вересня 2021 року до договору факторингу №3 від 20.09.2021, де зокрема у п.3 зазначена загальна кількість переданих новому кредитору боржників за цим договором 9188, загальний розмір заборгованості за основними договорами право вимоги за якими відступається: за тілом, нарахованими процентами, комісіями та іншими платежами 236 676 037,24 грн.; за штрафними санкціями (неустойками, пенею) 13 738 547,91 грн. (п.4, п.4.1, п.4.2) (а.с.17); платіжне доручення №559 від 20 вересня 2021 року про перерахування ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь АТ «Альфа-Банк» 12844800,00 грн. за право вимоги згідно договору факторингу №3 від 20.09.2021 без ПДВ (а.с.18); виписка по рахунку з кредитною карткою за період з 31.03.2017 по 08.04.2024 (а.с.19-32); розрахунок заборгованості на суму боргу 57545,22 грн. (а.с.33).

Колегією суду встановлено, що додані копії були посвідчені директором ТОВ «ФК«Еліт Фінанс» із проставленням особистого підпису, зазначенням кількості аркушів які прошиті та пронумеровані згідно з оригіналом та із проставленням відповідної печатки, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вказані копії є належними доказами, що відображають інформацію щодо переходу права вимоги.

Окрім того, платіжним дорученням №559 від 20 вересня 2021 року про перерахування ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь АТ «Альфа-Банк» 12844800,00 грн за право вимоги згідно договору факторингу №3 від 20.09.2021 без ПДВ підтверджено виконання новим кредитором Договору факторингу та набуття права вимоги до боржників, зокрема до відповідача ОСОБА_1 , що також підтверджено й Актом приймання-передачі Реєстру боржників від 20 вересня 2021 року до договору факторингу №3 від 20.09.2021, де зокрема під №4881 зазначено відомості щодо боржника ОСОБА_1 по кредитному договору №CCNG-630607854 від 31.03.2017 на суму 57545,22 грн.

Таким чином, колегія суддів на підставі вище наведеного, не може погодитись з висновками суду першої інстанції про недоведеність позивачем належними доказами свого правонаступництва АТ "Альфа-Банк" та отримання права грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 та вважає такий висновок суду першої інстанції невірним, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, зробленим без належного дослідження наявних у справі доказів, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню на підставі статті 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про повне задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4542 грн. підлягає компенсації останньому за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 січня 2025 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» 4542 грн судового збору понесеного у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2025 року.

Головуючий суддя: Гордійчук С.О.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.