ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м.Суми

Справа №592/7168/24

Номер провадження 22-ц/816/394/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 червня 2024 року у складі судді Шияновської Т.В., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» (далі по тексту ТОВ «КППВ») звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №627 від 20 жовтня 2021 року ТОВ «КППВ» визначено виробником та виконавцем послуг з постачання теплової енергії в межах території обслуговування, визначеної додатком №1 до даного рішення, у тому числі, для будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 у цьому житловому будинку. Крім того, відповідно до договору про відступлення права вимоги від 29 листопада 2021 року, укладеного з АТ «Сумське НВО», позивач набув право вимоги по оплаті ОСОБА_2 грошових коштів за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії, що надавалися АТ «Сумське НВО» на суму 53700 грн та абонплати на суму 3205 грн 86 коп.

На виконання вимог ЗУ «Про теплопостачання» та ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», позивачем належним чином були надані відповідачу послуги з постачання теплової енергії. Проте, отримані послуги з централізованого опалення, поставки теплової енергії відповідач оплатив не в повному обсязі, внаслідок чого за період з листопада 2021 року до квітня 2023 року виникла заборгованість з постачання теплової енергії в сумі 16450 грн 36 коп. та з абонплати, нарахованої за період з грудня 2021 року до серпня 2023 року у сумі 527 грн 63 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути ОСОБА_1 на його користь заборгованість за адресою: АДРЕСА_3 : за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 35549 грн 64 коп. за період з березня 2017 року по квітень 2021 року, за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 16450 грн 36 коп. за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року, заборгованість з абонплати у розмірі 3205 грн 36 коп. за період з листопада 2008 року по липень 2014 року, заборгованість з абонплати у розмірі 527 грн 63 коп. за період з грудня 2021 року по серпень 2023 року, 2568 грн 68 коп. 3% річних та 7271 грн 52 коп. інфляційних нарахувань за період з 21 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 червня 2024 року позов ТОВ «КППВ» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КППВ» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 26875 грн 06 коп. за період з березня 2017 року по квітень 2023 року; заборгованість з абонплати у розмірі 3733 грн 48 коп.; а також 2297 грн 68 коп. судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ТОВ «КППВ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що внесені ним кошти за призначенням платежу підлягали спрямування на погашення поточної заборгованості. Звертає увагу на те, що оплати відповідачем проводилися і поза межами опалювального періоду, а в окремих випадках суми оплат відповідача перевищували суми нарахувань.

Вважає також, що суд першої інстанції без належних на те правових підстав відмовив у стягненні з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідачами у встановлений апеляційним судом строк відзиву на позовну заяву подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , за вказаною адресою також зареєстроване місце проживання відповідача (витяги на а.с. 25- 26, 84).

Рішеннями Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20 травня 2011 року та № 322 від 18 червня 2019 року ПАТ «Сумське НВО» визнано виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в межах території обслуговування, визначеної додатком № 1, у тому числі багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 42-43).

Згідно з Договорами про відступлення права вимоги № 108/2100069 від 29 листопада 2021 року, №8/2100036 від 29.11.2021, АТ «Сумське НВО» відступило на користь АТ «СМНВО-Інжиніринг», а «СМНВО-Інжиніринг» відступило на користь ТОВ «КППВ» право вимоги по оплаті заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії, надані АТ «Сумське НВО», в тому числі по особовому рахунку НОМЕР_1 , відкритого за адресою: АДРЕСА_3 , на суму 53700 грн 00 коп. та абонплати на суму 3205 грн 85 коп. (а.с. 54-69).

Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 627 від 20 жовтня 2021 року ТОВ «КППВ» визначено виробником та виконавцем послуг з постачання теплової енергії в межах території обслуговування, визначеної додатком № 1 до даного рішення, у тому числі, для будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 50).

Позивачем нарахована заборгованість ОСОБА_1 за послуги з теплової енергії у сумі 35549 грн 64 коп. за період з березня 2017 року по квітень 2021 року, у сумі 16450 грн 36 коп. за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року, а також з абонплати у сумі 3205 грн 36 коп. за період з листопада 2008 року по липень 2014 року, у сумі 527 грн 63 коп. за період з грудня 2021 року по серпень 2023 року (а.с.28-34).

Також на підставі ч.2 ст.625 ЦК України відповідачу нараховано 2568 грн 68 коп. 3% річних та 7271 грн 52 коп. інфляційних нарахувань за період з 21 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року (а.с.10-24).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачем довідок про заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , вбачається, що за період з березня 2017 року по квітень 2021 року за надані послуги з постачання теплової енергії було нараховано 35549 грн 64 коп.; за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року нараховано 16450 грн 36 коп. Відповідачем в період з березня 2017 року по серпень 2023 року проведена оплата за надані послуги на загальну суму 25124 грн 94 коп. (а.с. 28-29, 32).

У зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за постачання теплової енергії в сумі 26875 грн 06 коп. - заборгованість за послуги, надані AT «Сумське НВО» та ТОВ «КППВ» у період з березня 2017 року по квітень 2023 року; а також заборгованість з абонплати в сумі 3733 грн 48 коп.

Проте з такими висновками суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів погодитися не може, так як вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач має право, в тому числі, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, проте, такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ст. 7 вказано Закону).

За змістом ч. 1 ст. 9 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання.

Частинами 1 та 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Пунктами 33, 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року за №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 р. № 1022), передбачено, що плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:

плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;

плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;

плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зібраними по справі доказами встановлено, що відповідач набув право власності на квартиру АДРЕСА_4 у жовтні 2008 року. Починаючи з січня 2009 року відповідач належним чином не виконував зобов`язання з оплати за надані послуги з теплопостачання, не сплачував абонплату. Зокрема, АТ «Сумське НВО» за період з грудня 2008 року до жовтня 2021 року нараховано відповідачу плату за надані послуги у розмірі 62574 грн 58 коп., з яких сплачено відповідачем 9182 грн 69 коп. У період з листопада 2021 року до серпня 2023 року включно ТОВ «КППВ» нараховано відповідачу 16450 грн 36 коп., а відповідачем у цей період сплачено 18150 грн 36 коп.

Пунктами 36-37 Типового договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою КМ України № 830, передбачено, що під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів).

У разі коли споживачем не визначено розрахунковий період або коли за зазначений споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності (за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості - в рахунок майбутніх платежів споживача, починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу.

Верховний Суд у постанові від 26 грудня 2019 року №911/2630/18 зауважував, що у випадку, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Висновки суду першої інстанції, що внесені відповідачем кошти у спірному періоді підлягають зарахуванню на погашення поточного боргу не ґрунтуються на доказах.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачем при здійсненні перерахування коштів позивачу, зазначав призначення цих платежів, як погашення боргу нарахованого йому за спожиті послуги з теплопостачання за спірний період. З довідок заборгованості слідує, що частина коштів було внесено відповідачем у неопалювальний період, а розмір сплачених коштів не відповідає нарахуванням у відповідному місяці.

Крім того, належним чином повідомлений про перебування справи на розгляді відповідача, жодних заперечень з приводу заявлених позовних вимог не надав.

Тобто, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача нарахованої у період з березня 2017 року до серпня 2023 року заборгованості за надані послуги з теплопостачання в сумі 25124 грн 94 коп.

Відповідно до ст. 625 ЦК Україниборжник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати наданих послуг, а тому повинен сплатити позивачу три проценти річних та інфляційні нарахування за період з 21 травня 2017 року до 23 лютого 2022 року згідно розрахунку позивача в сумі: 2568 грн 68 коп. три проценти річних та 7271 грн 52 коп. інфляційні нарахування. Відповідач свого контррозрахунку суду не надав та вказаний розрахунок не спростував. А тому вказані вимоги підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

За встановлених обставин справи, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з березня 2017 року до серпня 2023 року в сумі 52000 грн 00 коп., заборгованість з абонплати у розмірі 3733 грн 49 коп., за період з 21 березня 2017 року до 23 лютого 2022 року три проценти річних в сумі 2568 грн 68 коп. та інфляційні нарахування в сумі 7271 грн 52 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду позов ТОВ «КППВ» підлягає задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн 40 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 3633 грн 60 коп. за апеляційний перегляд рішення суду.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367-369, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з березня 2017 року до серпня 2023 року в сумі 52000 гривень 00 копійок, заборгованість з абонплати у розмірі 3733 гривні 49 копійок, за період з 21 березня 2017 року до 23 лютого 2022 року три проценти річних в сумі 2568 гривень 68 копійок та інфляційні нарахування в сумі 7271 гривню 52 копійки, а також 2422 гривні 40 копійок судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» 3633 гривні 60 копійок судового збору за апеляційне оскарження рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов