Єд. унік. № 243/8244/21
Провадження № 2/243/193/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Воронков Д.В.,

за участі

секретаря судового засідання Яковенко Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Голови комісії з реорганізації Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, першого заступника директора Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України Угровецького Олега Петровича, Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», третя особа Донецьке відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, визнання недійсним запису у трудовій книжці, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 04.05.2016 вона обіймала посаду старшого судового експерта лабораторії економічних та товарознавчих видів досліджень Донецького науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на якій пропрацювала до 19.04.2021. У зв`язку із реорганізацією Донецького НДІСЕ шляхом приєднання його до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса» 19.04.2021 нею на ім`я директора Національного наукового- центру «Інститут судових експертиз ім. Засл- проф. М.С. Бокаріуса» була складена відповідна заява про переведення її на вакантну посаду. Переведення на посаду відбулося, але із будь - якими наказами її ніхто не знайомив. 24.05.2021 нею на ім`я директора була складена заява про надання їй соціальної оплачуваної відпустки у зв`язку із вагітністю та пологами. За результатами розгляду вказаної заяви вона дізналася, що її переведення відбулося шляхом звільнення, а тому, розмір нарахованої допомоги був значно менший, виходячи із середньо денного заробітку під час її роботи у Донецькому НДІСЕ.

Вважає, що наказ голови комісії з реорганізації Донецького НДІСЕ від 19.04.2021 за № 63 к/тр в частині її звільнення з посади у зв`язку з переведенням на роботу до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» на підставі п.5 ч.1 ст. 36 КЗпП є незаконним та таким, що порушує її права.

Просила суд поновити процесуальний строк на звернення до суду із даним позовом. Визнати незаконним та скасувати наказ № 63 к/тр від 19.04.2021 року в частині звільнення її з посади 19.04.2021 у зв`язку з переведенням на роботу на підставі п. 5 ч.1 ст. 36 КЗпП.

Визнати недійсним запис № 13 від 19 квітня 2021 року у належній їй трудовій книжці, зобов`язати внести до належної їй трудової книжки запис про реорганізацію Донецького науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України шляхом приєднання його до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса».

Зобов`язати уповноважену особу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» здійснити перерахунок виплати допомоги по вагітності та пологах, стягнути на її користь судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору, та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 15 000 грн. пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

В судове засідання позивач не з`явилась, раніше в судових засіданням наполягала на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» в судове засідання не з`явився, раніше в судових засіданнях позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, надала відзив на позовну заяву.

Інші учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явились. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

У відзиві на позов представник Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» вважав позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, оскільки 19.04.2021 року позивачка власноруч написала та подала заяву про переведення її на посаду старшого судового експерта сектору економічних та товарознавчих досліджень Донецького відділення ННЦ ІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса. Щодо нарахувань спірних сум зазначає, що відповідно до п. 26 порядку затвердженого постановою КМУ №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» встановлено, що якщо застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше 12 календарних місяців за останнім основним місцем роботи, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа). Переведення на роботу до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України було цілком волевиявленням позивачки, а тому, жодних порушень чинного законодавства та прав ОСОБА_1 при її прийнятті на роботу допущено не було, а виплата грошової допомоги відповідає чинному законодавству, тому позовні вимоги є безпідставними.

31.07.2024 позивач надала відповідь на відзив, в якій вказала, що вона подавала заяву про переведення на посаду старшого судового експерта Інституту судових експертиз Бокаріуса, а не звільнення. В її трудову книжку був внесений запис: «Звільнена у зв`язку з переведенням до Національного Наукового центру «Інститут судових експертиз» відповідно до п.5 ч.1 ст. 36 КЗпП». Але, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів Украіни від 27.01.2021 року №52-р це була саме реорганізація установи. Зазначає, що відповідно до ч. 4. Ст. 36 КзПП - при реорганізації підприємства дія трудових договорів із працівниками триває, тому звільняти працівників і приймати їх на нове місце роботи не потрібно. Нове підприємство продовжує політику розрахунку виплат, розпочату своїм попередником. Проте, роботодавець при внесенні запису до трудової книжки це не врахував. З записом в трудовій книжці роботодавець її одразу не ознайомив, копію трудової книжку вона отримала вже згодом, на підставі свого запиту, для подання позову до суду.

Нарахування декретних виплат відбувалось без урахування середньої заробітної плати, до переведення, тобто дія трудового договору з Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз була припинена. Відповідно до п. 25 Постанови КМУ №1266 від 26 вересня 2001 року «Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах (з першого до першого числа) за останнім основним місцем роботи застрахованої особи, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок; для осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров`я у зв`язку з раніше отриманим ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, - перед настанням тимчасової непрацездатності. Таким чином, при призначення допомоги по вагітності та пологах, роботодавцем повинна враховуватись середня заробітна плата за останні 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах.

Дослідивши матеріали справи, суд, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Наказом Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз №30/к від 04.05.2016 року ОСОБА_1 прийнято з 04 травня 2016 року на постійну роботу до відділу товарознавчих та економічних досліджень Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на посаду судового експерта-стажера з оплатою праці відповідно штатного розпису. Підстава: заява ОСОБА_1 від 04.05.2016 року.

Згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України № 52-р від 27 січня 2021 року Про реорганізацію Донецького НДІСЕ Міністерства юстиції, була погоджена пропозиція Міністерства юстиції щодо реорганізації Донецького науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції шляхом приєднання його до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф.М.С.Бокаріуса» Міністерства юстиції.

На виконання вищезазначеного Розпорядження КМУ, Міністерством юстиції України 12.02.2021 року було видано наказ за №531/5 «Про реорганізацію Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, яким одночасно з питаннями, пов`язаними із реорганізацією, було утворено комісію з реорганізації Донецького НДІСЕ, яку очолив ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Листом від 19 лютого 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення її посади та заплановане звільнення з 19 квітня 2021 року.

Також 19 лютого 2021 року ОСОБА_1 було запропоновано переведення на вакантну посаду старшого судового експерта в секторі економічних та товарознавчих видів досліджень Донецького відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса».

19 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до директора Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» із заявою про її переведення на посаду старшого судового експерта сектору економічних та товарознавчих досліджень Донецького відділення.

Відповідно до наказу голови комісії з реорганізації Донецького НДІСЕ № 63 к/тр від 19 квітня 2021 року, ОСОБА_1 було звільнено з посади старшого судового експерта лабораторії економічних та товарознавчих видів досліджень 19.04.2021, у зв`язку з переведенням на роботу до Національного наукового центру «Інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України на підставі п.5 ч.1 ст. 36 КЗпП «Звільнення у зв`язку із переведенням на іншу роботу». Особистий підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з зазначеним наказом відсутній.

Згідно із наказом директора ННЦ ІСЕ №434/07-02 від 19.04.2021 року, ОСОБА_1 було прийнято на посаду старшого судового експерта сектору економічних та товарознавчих досліджень Донецького відділення ННЦ ІСЕ ім Засл. проф. М. С. Бокаріуса.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 було звільнено 19 квітня 2021 року у зв`язку з переведенням до ННЦ ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП, наказ № 63-к/тр від 19.04.2021 р.). 20 квітня 2021 року, її було прийнято на посаду старшого судового експерта сектору економічних та товарознавчих видів досліджень Донецького відділення ННЦ ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (наказ № 434/07-02-к від 19.04.2021 р.)

24 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася на адресу директора Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», з проханням надати їй соціальну оплачувану відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами з 24 травня 2021 року по 26 вересня 2021 року.

За листком непрацездатності серії АДУ № 083086, ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 24 травня 2021 року протягом 126 днів у зв`язку з вагітністю.

Наказом ННЦ ІСЕ ім Засл. проф. М. С. Бокаріуса №687/07-02 від 04 червня 2021 року, ОСОБА_1 надано соціальну оплачувану відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами на період з 24.05.2021 по 26.09.2021 (включно).

Згідно розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності від 08.07.2021 року, середній денний заробіток для нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності обчислено з посадового окладу за період роботи у Національному науковому центрі «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» у квітні - травні 2021 року. Допомога по тимчасовій непрацездатності нарахована ОСОБА_1 у розмірі 55 550,88 грн.

Згідно відповіді директора ННЦ «ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» №192-06-28/16/21 від 13.07.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 встановлено посадовий оклад у розмірі 9178,00 грн. на місяць. Заробітна плата ОСОБА_1 у Донецькому відділенні Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України склала: у квітні 2021 року - 4642,94 грн. (11 днів, середньоденна - 422,09 грн.), у травні 2021 року - 10346,81 грн. (23 дні, середньоденна - 449,86 грн.) На підставі наказу від 04.06.2021 № 687/07-02 ОСОБА_1 надано соціальну оплачувану відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами на період з 24.05.2021 по 26.09.2021 (включно). Допомога по тимчасовій непрацездатності нарахована ОСОБА_1 у розмірі 55 550,88 грн. Заробітна плата ОСОБА_1 за останні два повних місяці роботи на посаді старшого судового експерта лабораторії економічних та товарознавчих видів досліджень Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України склала: за лютий 2021 року - 19 440,00 грн., за березень 2021 року - 19 440,00 грн.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Положення наведених вище процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Проте, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Гарантії працівників при незаконному звільненні з роботи та порушенні порядку їх звільнення з роботи визначені законодавцем у статті 235 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов`язки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується.

Реорганізація - це інша форма припинення юридичної особи. Під час реорганізації юридична особа теж припиняється, однак всі її права й обов`язки у порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. Реорганізація може здійснюватися злиттям, приєднанням, поділом та перетворенням юридичної особи за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Згідно із ч. 4 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до п.5 ч. 4 ст. 34 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду;

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (вивільнення працівників).

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 201/6689/19 (провадження № 61-5965св20).

З огляду на частину першу статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, а згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частиною третьою статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У постанові Верховного Суду України від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19 (провадження № 61-4375св20) зазначено про те, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Про наступне звільнення ОСОБА_1 була попереджена у встановлений законом строк та їй запропоновано переведення на вакантну посаду ННЦ ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.

В свою чергу на підставі власної заяви ОСОБА_1 , остання була прийнята 20 квітня 2021 року на посаду старшого судового експерта сектору економічних та товарознавчих видів досліджень Донецького відділення ННЦ ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Тобто, за встановлених обставин, належить стверджувати, що відповідачем були враховані вимоги чинного трудового законодавства при здійсненні процедури попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників, пов`язані із реорганізацією підприємства та наступне працевлаштування вивільненого працівника.

Доказів про зворотне, враховуючи, що ОСОБА_1 за своєю ж заявою прийнята на роботу Донецького відділення ННЦ ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса та звільнена саме у зв`язку із переведенням за наслідком пропозиції вакантної посади та згоди на переведення, не надано, такі у матеріалах справи відсутні, а тому, позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу № 63 к/тр від 19.04.2021 року, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Так саме, не підлягають задоволенню й позовні вимоги в частині визнання недійсним запису № 13 від 19 квітня 2021 року у належній позивачці трудовій книжці, зобов`язання внести до трудової книжки відповідного запису, оскільки вони є похідними від позовних вимог про визнання наказу № 63 к/тр від 19.04.2021 року незаконним.

Щодо вимог про зобов`язання уповноваженої особи Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» здійснити перерахунок виплати допомоги по вагітності та пологах, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовано Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 (далі - Порядок №1266).

Відповідно до п. 25 Порядку № 1266 розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах (з першого до першого числа) за останнім основним місцем роботи застрахованої особи, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок.

Відповідно до п. 27 Порядку № 1266, у разі коли застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше ніж календарний місяць за останнім основним місцем роботи, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьований час (календарні дні) перед настанням страхового випадку.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Як вже було вказано раніше, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 52-р від 27 січня 2021 року Про реорганізацію Донецького НДІСЕ Міністерства юстиції, була погоджена пропозиція Міністерства юстиції щодо реорганізації Донецького науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції шляхом приєднання його до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф.М.С.Бокаріуса» Міністерства юстиції.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 було звільнено 19 квітня 2021 року у зв`язку з переведенням до ННЦ ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП, наказ № 63-к/тр від 19.04.2021 р.). 20 квітня 2021 року, її було прийнято на посаду старшого судового експерта сектору економічних та товарознавчих видів досліджень Донецького відділення ННЦ ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (наказ № 434/07-02-к від 19.04.2021 р.)

Суд звертає увагу, що хоча позивачку і звільнено в порядку переведення на підставі п.5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, реорганізація роботодавця, яка стала передумовою переведення, не залежала від волі позивача. Також ОСОБА_1 не виявляла бажання звільнятись в порядку переведення, не була ініціатором такого переведення. Її переведення відбулось внаслідок реалізації гарантій права на працю, визначених трудовим законодавством.

Безумовно, реорганізація зачіпає інтереси усіх працівників. Однак, суд вважає, що звуження соціальних гарантій працівників, які внаслідок реформування установи були переведені на інші посади не з власної ініціативи, є очевидно не пропорційним, не узгоджується ні з цілями реформи, ні, тим більше, із обов`язком держави забезпечити гарантії трудових прав працівників.

Фактично позивач продовжила працювати у тій же установі, яка, у свою чергу, була приєднана до іншої установи.

Відтак, в контексті реалізації соціальних прав та гарантій працівників, зокрема обчислення середньої заробітної плати для нарахування допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, «ННЦ ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» не може вважатися "іншим" місцем роботи.

Отже, суд набуває висновку, що в межах даного спору переведення позивача в "іншу" організацію не відбулося.

З урахуванням викладеного, суд дійшов правового висновку, що у випадку ліквідації або реорганізації державної установи, під час якої працівника переведено до іншої державної установи (правонаступника), пункт 25 Порядку № 1266 необхідно застосовувати з урахуванням того, що розрахунковий період, за який обчислюється середня заробітна плата для нарахування особі допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, визначається за 12 календарних місяців за її останнім основним місцем роботи, яким є не лише установа, до якої переведено працівника, але й та установа, в якій вона працювала до ліквідації (реорганізації).

Вказані висновки у повній мірі погоджуються з правовою позицією, що відображена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.01.2018 року, справа № 382/603/17.

Таким чином, суд відхиляє доводи представника Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» щодо необхідності застосування до спірних правовідносин п. 26 Порядку № 1266 та вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в цій частині, зобов`язавши уповноважену особу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» здійснити позивачці перерахунок виплати допомоги по вагітності та пологах з урахуванням вищевказаних висновків суду.

Відповідачі, здійснюючи свої посадові обов`язки обов`язки, діяли не від свого імені, а від імені ДНДІ та Національного наукового центру, а відтак, позовні вимоги до Голови комісії з реорганізації Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, першого заступника директора Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України Угровецького Олега Петровича, заявлені до неналежного відповідача та не підлягають задоволенню.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 N 724/716/16-а.

Щодо поновлення процесуального строку подання позовної заяви.

Строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів передбачено положеннями статті 233 КЗпП України, відповідно до яких працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Суд вважає, що несвоєчасне отримання інформації про наказ № 63 к/тр від 19.04.2021 є поважною причиною пропуску строків звернення до суду, встановлених ст. 233 КЗпП. Адже, позивачка дізналася про існування цього наказу лише 17 липня 2021 року, отримавши відповідь на адвокатський запит та копії документів.

Щодо вимог позивача про розподіл судових витрат з урахуванням витрат на правову допомогу суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом Бутко О.С. 02.07.2021 було укладено договір про надання правової допомоги. Суду надано ордер серії АН № 153107 від 29.07.2021 року, опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до якого перелічені виконані роботи адвокатом, на які було витрачено 18 годин та оцінено розмір здійснених витрат у сумі 15000 грн, квитанція № 0060 від 29.07.2021, згідно якої ОСОБА_1 оплатила вартість послуг адвоката у вищевказаному розмірі.

Враховуючи вищевказані докази, оцінюючи складність справи, обсяги виконаної представником позивача роботи, часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн витрат на правову допомогу, оскільки такий розмір є об`єктивним, справедливим та співмірним зі складністю справи та наданими адвокатом послугами.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 908 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк для звернення до суду з позовною заявою.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену посадову особу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» здійснити розрахунок виплати допомоги по вагітності та пологах ОСОБА_1 , на підставі листка непрацездатності серії АДУ № 083086, відповідно до п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою КМУ № 1266 від 26.09.2001 р. з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині рішення.

Стягнути з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 908 грн та наданням правничої правої допомоги в розмірі 3 000 грн, а разом 3908 (три тисячі дев`ятсот вісім) грн. 00 копійок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Д.В. Воронков