КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/8138/24

16 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жабокрика Дениса Анатолійовича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Єросової І.Ю. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року (справа № 759/10277/18) залишеному без змін постановою Верховного Суду від 11 березня 2020 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на доньку у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно починаючи з 02 липня 2018 року.

Вказує на те, що 12 червня 2020 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 759/10277/18, проте відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання, у звязку з чим станом на 01 квітня 2024 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 161 882,58 грн.

Вважає, що з урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З огляду на вище викладене просила суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з липня 2018 р. по березень 2024 р. у розмірі 161882,58 грн. станом на 01.04.2024 р. та понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 29524,93 грн.

Стягнуто з відповідача на користь відповіідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2730,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 17 січня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Жабокрик Д.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру неустойки та витрат на професійну правову допомогу.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції порахував неустойку не за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, а за кожен день прострочення у конкретному місяці окремо, після чого склав отриманні суми заборгованостей.

Вважає, що така методика розрахунку пені сама по собі суперечить положенням частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, а також правовим висновкам Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16 (провадження №14-616цс18) та у постанові від 19 січня 2022 року в справі №711/679/21 (провадження № 61-18434св21). Тоді як правові висновки Верховного Суду викладені у наведених постановах є обов`язковими для врахування при обчисленні розміру пені за прострочення сплати аліментів.

Зазначає, що визначений позивачем при зверненні до суду розмір неустойки був обчислений з урахуванням правових висновків Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі №333/6020/16 (провадження №14-616цс18) та у постанові від 19 січня 2022 року в справі №711/679/21 (провадження №61- 18434св21), та станом на 01 квітня 2024 року становив 2 127 280 грн 89 коп. З огляду на те, що сума пені не може перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 161 882 грн 58 коп.

21 лютого 2025 року до Київського апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Богдашкіної Д.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник зазначав, що після відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_2 особисто звернувся до виконавчої служби та надав інформацію про свій дохід, а саме довідку про заробітну плату для розрахунку виплат №3 від 19.06.2020 року, в якій було вказано, що відповідач працює та отримує дохід в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Маш-Буд Сервіс», де він працював і під час судового розгляду цивільної справи про стягнення аліментів та працює по сьогодні.

Вказує на те, що ОСОБА_2 ніколи не приховував свого місця роботи та відповідно отримуваний ним дохід в якості заробітної платні. Іншого доходу відповідач не мав і не має. Відсутнє будь яке нерухоме майно.

Відповідно до постанови про відкриття провадження в рахунок аліментів підприємство «Маш-Буд Сервіс» перераховувало та продовжує перераховувати 50% від отриманого доходу ОСОБА_2 .

Вказує на те, що підставою для нарахування аліментів було рішення суду від 02 вересня 2019 року, яке набрало законної сили 11 березня 2020 року, а тому зобов`язання по сплаті аліментів виникло у відповідача з 11 березня 2020 року.

З огляду на вище викладене просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Києво-Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа №759/10277/18 виданого 28.04.2020 року Святошинським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.07.2018 року до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 від 12.06.2020 р.

Довідкою-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області встановлено, що 01.04.2024 року сукупна сума заборгованості за період з 02.07.2018 року по березень 2024 року становить 161882,58 грн.

Пеня за прострочення відповідачем сплати аліментів обчислена позивачем з урахуванням правових висновків Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16 (провадження №14-616цс18) та у постанові від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) та на день звернення до суду (01 квітня 2024 року) становить 2 127 280 грн 89 коп. Оскільки сума пені не може перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 пеню в розмірі 161 882 грн 58 коп., що відповідає сукупному розміру заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на день звернення до суду.

Як встановлено судом з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.09.2019 року у цивільній справі № 759/10277/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.07.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року змінено в частині способу стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року - залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 11 березня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року скасовано, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року залишено в силі.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції посилався на те, що не можна вважати ухиленням від сплати аліментів період, коли тривав судовий процес та визначався спосіб нарахування та сума аліментів, яка повинна бути стягнута з відповідача.

Таким чином, суд вважав правовірним визначити початковим моментом стягнення неустойки у зв`язку із неналежним виконанням обов`язку зі сплати алміентів - 11.03.2020 року з моменту набрання Постановою Верховного суду законної сили. Визначаючи розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд першої інстанції розраховував її за формулою: сума аліментів, що підлягає до стягнення за місяць за який стягується пеня х кількість календарних днів х 1% = пеня за прострочення сплати аліментів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (накладення штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів), максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

При цьому, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток (тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %).

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 послалась на те, що у відповідача виникла непогашена заборгованість зі сплати аліментів, які стягуються за рішенням суду в межах виконавчого провадження № 62273447, яка станом на 01 квітня 2024року становить 2 127 280,89 грн., проте з урахуванням загального розміру заборгованості, позивач просила суд стягнути заборгованість у розмірі, що не перевищу розмір самої заборгованості, а саме у розмірі 161 882,58 грн.

На підтвердження своїх позовних вимог, до суду першої інстанції було надано довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бесараб А.М., відповідно до якої сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01 квітня 2024 року становить 161 882,58 грн.

Колегія суддів зазначає, що зазначений вище розрахунок у встановленому законом порядку відповідачем не оскаржувався.

З урахуванням вище зазначеного, суд першої інстанції правомірно поклав в основу розрахунків довідку державного виконавця, разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції представником позивача до матеріалів справи було долучено копію постанови державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Супрун А.М. про накладення штрафу відповідно до якої на відповідача було накладено штраф у розмірі 84 518,41 грн. (а.с. 65)

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Проте судом першої інстанції не було враховано вказаної обставини, внаслідок чого неправильно здійснено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів.

З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів та з урахування вимог ст. 196 СК України, колегія суддів приходить до висновку, що максимальний розмір пені становить 77 364,17 грн., що становить різницю між сумою заборгованості (161 882,58 грн.) та розміром застосованих заходів примусового виконання (84 518,41 грн.).

Згідно з ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Разом з тим, відповідачем не наведено обґрунтованих підстав для зменшення розміру пені.

Також колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції відносно того, що неустойка підлягає стягненню з моменту набрання Постановою Верховного суду законної сили- 11 березня 2020 року, оскільки сам факт оскарження відповідачем рішення суду в суді апеляційної інстанції не звільняла відповідача від обов`язків забезпечувати дитину коштами та забезпечувати гармонійний розвиток дитини.

З огляду на вище викладене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального права та не в повній мірі дослідив наявні в матеріалах справи докази.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року та ухваленню нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. в суді першої інстанції. Окрім того, в апеляційній скаргі позивач також просила суд стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу а суді апеляційної інстанції в розмірі 15 000,00 грн.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник позивача до суду першої інстанції надавкопію додаткової угоди № 1 від 28 березня 2024 року до договору № 16/05/23 про надання правової допомоги від 16 травня 2023 року укладену між адвокатом Жабокриком Д.А. та ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1.1 зазначеної додаткової угоди сторони погодили, що клієнт замовляє виконання і оплачує, а адвокат зобов`язується надати послуги з підготовки позовної заяви про стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , юридичного супроводу справи у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2.1 вартість послуг адвоката щодо представництва інтересів Клієнта у справі, передбаченій п. 1.1 цієї додаткової угоди є фіксованою та становить 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Також сторони погодили, що на підтвердження факту надання Адвокатом Клієнтові правової допомоги відповідно до умов Договору та додаткової угоди складається Акт приймання-передачі наданих послуг. У разі відсутності заперечень щодо якості наданих послуг, Клієнт зобов`язаний направити Адвокату підписаний примірник отриманого Акту приймання-передачі наданих послуг протягом З (трьох) робочих днів з моменту його отримання. У випадку не направлення Клієнтом Акту приймання-передачі наданих послуг протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту його отримання Адвокату, такий Акт вважається підписаним, а послуги отриманими. (п. 2.5)

Відповідно до п. 4 ця угода набуває чинності з дати її укладення Сторонами та є невід`ємною частиною Договору.

03 квітня 2024 року ОСОБА_1 сплатила на користь Жабокрика Д.А. грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат в суді апеляційної інстанції представник позивача було надано копію додаткової угоди № 2 від 28 січня 2025 року до договору № 16/05/23 про надання правової допомоги від 16 травня 2023 року укладену між адвокатом Жабокриком Д.А. та ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1.1 зазначеної додаткової угоди сторони погодили, що клієнт замовляє виконання і оплачує, а Адвокат зобов`язується надати послуги з підготовки апеляційної скарги на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року в справі № 759/8138/24, юридичного супроводу справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2.1 вартість послуг адвоката щодо представництва інтересів Клієнта у справі, передбаченій п. 1.1 цієї додаткової угоди є фіксованою та становить 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Також сторони погодили, що на підтвердження факту надання Адвокатом Клієнтові правової допомоги відповідно до умов Договору та додаткової угоди складається Акт приймання-передачі наданих послуг. У разі відсутності заперечень щодо якості наданих послуг, Клієнт зобов`язаний направити Адвокату підписаний примірник отриманого Акту приймання-передачі наданих послуг протягом З (трьох) робочих днів з моменту його отримання. У випадку не направлення Клієнтом Акту приймання-передачі наданих послуг протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту його отримання Адвокату, такий Акт вважається підписаним, а послуги отриманими. (п. 2.5)

Відповідно до п. 4 ця угода набуває чинності з дати її укладення Сторонами та є невід`ємною частиною Договору.

30 січня 2025 року ОСОБА_1 сплатила на користь Жабокрика Д.А. грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн.

Аналізуючи зазначене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустими докази понесені нею витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги від 16 травня 2023 року. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що сторони у п. 2.5 додаткових угод погодили, що факт надання Адвокатом Клієнтові правової допомоги відповідно до умов Договору та додаткової угоди складається Акт приймання-передачі наданих послуг. Ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції позивачем або його представником зазначених доказів надано не було.

З огляду на вище викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції.

На підставі ст. 141 ЦПК України мають бути розподілені судові витрати пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у цій справі. Тому на відповідача покладається судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 211,20 грн. та 1 816,80 грн. за подання апеляційної скарги, який підлягає стягненню в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жабокрика Дениса Анатолійовича - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 77 364,17 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в дохід держави 3 028,00 грн. судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: