18.04.2025 Єдиний унікальний номер 205/4396/25
Справа № 205/4396/25
Провадження № 2/205/2945/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

18 квітня 2025 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Федотова В.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вищевказану позовну заяву, яка надійшла до суду 20.03.2025 року.

24.03.2025 року суддею було зроблено запит до Маріупольської міської ради щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання/перебування позивача та відповідача.

28.03.2025 року та 31.03.2025 року до суду надійшла відповідь Маріупольської міської ради, відповідно до якої інформація щодо ОСОБА_2 відсутня.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.04.2025 року зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати суду інформацію про відповідача як про внутрішньо переміщену особу.

16.04.2025 року до суду надійшла відповідь Міністерства соціальної політики України, відповідно до якої інформація щодо ОСОБА_2 відсутня.

Із відповіді від 17.04.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що інформація щодо місця реєстрації ОСОБА_2 відсутня.

Вивчивши подані матеріали, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення її недоліків з наступних підстав.

Статтями 175, 177 ЦПК України встановлено обов`язкові вимоги до змісту та форми позовної заяви, обов`язок дотримання яких покладається на позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

На виконання вимог ст. 187 ЦПК України судом було витребувано інформацію з органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи відповідача, однак із відповідей Маріупольської міської ради, Міністерства соціальної політики України та Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що інформація щодо місця реєстрації ОСОБА_2 відсутня.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Позивачем не зазначено доказів, які свідчать про зареєстроване у встановленому законом порядку останнє відоме місце проживання або перебування відповідача саме на території Новокодацького району м. Дніпра чи території, підсудність якої визначена за Ленінським районним судом м. Дніпропетровська розпорядженням Верховного Суду від 06.03.2022 року № 1/0/9-22 про зміну територіальної підсудності судових справ.

Частиною 2 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Однак доказів перебування малолітньої дитини на утримані позивача матеріали справи не містять.

Таким чином, позивачу необхідно усунути зазначені недоліки, та надати суду докази на підтвердження звернення з позовною заявою саме до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

Окрім того, згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір це грошова сума, яку сплачує особа, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), правовідносин, з яких він виник, і предмету позову. Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх позивачів, а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.

Відповідно до п.п 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подачу до суду позовної заяви про розірвання шлюбу сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» з 01.01.2025 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028 грн.

Таким чином, позивачу необхідно було сплатити судовий збір за подачу до суду позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 1 211,20 грн.

Оглядом позовної заяви з додатками суддею встановлено, що позивачем не долучено квитанції про сплату судового збору в установленому законом порядку.

Разом з тим, позивачем заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», а у випадку не звільнення позивача на підставі вказаних норм вирішити питання про щодо відстрочення, розстрочення чи зменшення сплати судового збору у вказаній справі.

Дослідивши вказане клопотання суддя зазначає наступне.

Згідно висновків викладених у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 686/114/16-ц (провадження № 61-16723св18), від 04.03.2020 року у справі № 644/5099/16-ц (провадження № 61-12772св19), від 18.11.2020 року у справі № 753/22049/16 (провадження № 61-2446св20), суд повинен вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами, у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Так, положеннями п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються:військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, для правильного застосування норм п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд має враховувати предмет та підстави позову; перевірити чи пов`язана така справа з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Проте, зі змісту позову не вбачається, що вимоги позивача про розірвання шлюбу пов`язані саме з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу, яка не пов`язана із виконанням ним військового обов`язку та, яка не зачіпає порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, то судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу підлягає сплаті. Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020р. (справа № 640/7310/19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019р. (справа № 9901/311/19).

У зв`язку з зазначеним, оскільки предметом позову є розірвання шлюбу, що відноситься до правовідносин, які регулюються Цивільним Кодексом України, а не до правовідносин, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, на думку судді, відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Крім того, питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Згідно із ч. 1 ст. 8 «Про судовий збір», суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

У розумінні наведених норм права відстрочення або розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати може мати місце за наявності виключних обставин та підтвердження їх належними доказами.

З аналізу ст. 8 закону «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може...», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в ст. 5 вказаного Закону, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду, навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення. (Ухвала ВП ВС у справі № 120/6998/24 ).

Аналогічний висновок викладено у постанові ВП ВС від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

У постанові Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі № 815/2320/18 касаційний суд зробив акцент, що в кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди мають встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо) рухомого, нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Княт проти Польщі, заява № 71731/01; п. 63-64 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Єдамський та Єдамська проти Польщі, заява № 73547/01).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ у справах «Княт проти Польщі», «Єдамскі та Єдамска проти Польщі»).

Отже, при вирішенні питання про задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судових витрат, звільнення від сплати судового збору суддя досліджує наявність обставин для відстрочення, зменшення або звільнення, які мають бути підтверджені належними доказами.

Натомість до заявленого клопотання не долучені докази дійсного фінансового стану ОСОБА_1 , у зв`язку із чим суддею не встановлені підстави для звільнення позивача від сплати судового збору, відстрочення чи зменшення у вказаній справі.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 1 211,20 грн. на наступні реквізити:

Отримувач коштів ГУК у Дн-кiй обл/Нов.р/ 22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155

Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.)

Код банку отримувача (МФО) 899998

Рахунок отримувача UA0004633

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Ленінський районний суд м. Дніпропетровська (назва суду, де розглядається справа) та надати відповідну квитанцію до суду та її копію для сторін по справі.

Слід зазначити, що в рішенні у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатись обмеженням доступу до суду.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Частиною 1 статті 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст. ст. 175, 177 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Частиною 2 ст. 185 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За таких обставин, з огляду на зміст позовних вимог, позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків.

Суддя роз`яснює позивачеві, що відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 та 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, відстрочення, розстрочення та зменшення сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Надати позивачу строк 5 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі, якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Федотова В.М.

.