САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/2080/25
УХВАЛА

23 квітня 2025 року Суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Румянцев О.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна,-

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2025 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна.

16 квітня 2025 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просить заборонити ОСОБА_3 відчуження: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :09:462:0300, площею 0,1; земельної ділянки кадастровий номер :09:462:0300, площею 0,1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), до ухвалення рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та набрання ним законної сили.

Дослідивши подані матеріали, суддя дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.09.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства" при вирішенні питання про забезпечення позову суди повинні оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками вказаного судового розгляду.

Таким чином, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зважаючи на викладені обставини та приймаючи до уваги, що обраний позивачем захід забезпечення позову передбачений законом, претензії позивача можуть бути обґрунтованими, а невжиття заходів із забезпечення позову може порушити законні права останнього в разі ухвалення рішення на його користь, за таких обставин, суддя приходить до висновку про необхідність забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно у вигляді заборони на відчуження.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки підстав, передбачених ч.3 ст.154 ЦПК України відносно позивача не існує.

Зважаючи на викладені обставини та приймаючи до уваги, що обраний позивачем захід забезпечення позову передбачений законом та є співмірним відносно заявленим позовним вимогам, а також враховуючи існуючу імовірність ускладнення виконання судового рішення у разі невжиття таких заходів, керуючись ст.ст. 7, 149, 150, 153, 258-260, 353-354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна задовольнити.

Забезпечити позов шляхом встановлення заборони на відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :09:462:0300, площею 0,1; земельної ділянки кадастровий номер :09:462:0300, площею 0,1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Відомості відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження»:

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Боржник: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.П.Румянцев