РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Роїк Д.Я.

за участі секретаря судового засідання Примакіної С.О., Каліній П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав .Вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок того, що спільне сімейне життя сторін не склалось та було фактично припиненим, шлюб було розірвано на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.02.2019 року ( справа №521/20741/18) .

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю, усі питання забезпечення дитини вирішуються матір`ю одноособово. Відповідач перестав цікавитись життям дитини, перестав піклуватись про фізичний та моральний розвиток дитини, не займається його навчанням, підготовкою до самостійного життя, нехтує медичним доглядом, лікуванням. Як зазначала відповідач, якщо відповідач і спілкувався з сином, то це відображалось не краще чином на самій дитині. Відповідач створює перешкоди для лікування дитини, не давав дозвіл на виїзд дитини за кордон для лікування та оздоровлення. На теперішній час існує заборгованість з аліментів, які відповідач не сплачує. Вказувала що все це свідчить про те, що відповідач свідомо протягом багатьох років ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та взагалі не має бажання їх здійснювати. Після розірвання шлюбу всю турботу та увагу дитина отримує від матері, дитина один раз бачила батька та ця зустріч не пішла їй на користь. Враховуючи наведене. Просила задовольнити позовні вимоги та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою суду від 20.12.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 15.02.2022 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.02.2023 року вирішено питання витребування доказів.

Ухвалою суду від 05.04.2023 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач у судових засіданнях заперечував щодо позбавлення його батьківських прав щодо сина, правом подачі відзиву не скористався. Зазначав, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, при цьому зазначає, що між ним та позивачем склалися непорозуміння в питаннях виховання, позивач заборонила спілкування з дитиною, почала чинити перешкоди у виконанні ним своїх батьківських прав, а саме спільно проводити час, займатися питаннями його навчання, виховання та розвитку. У той же час, відповідач намагався усіма можливими способами бачитись з сином та спільно з ним проводити час. З серпня березня 2022 року позивач з малолітнім ОСОБА_4 перебувають на території Словаччини, у зв`язку з військовим станом на території України. Так, відповідач взагалі позбавлений не тільки бачити сина, а й спілкуватися з ним вже більше року. Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав відповідач зазначає, що позивач не надала докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовна вимога. Щодо заборгованості по аліментам зазначав, що так як він не бачить сина, то гроші на його утримання не надає. Зазначав що звертався до служби у справах дітей щодо визначити спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини. Вказував, що намагається усіма можливими способами бачитись з сином та спільно проводити час.

В судових засіданнях представник позивача - адвокат Оксюта М.О. наполягала на задоволені позовних вимог, посилаючись на викладене в позові. Та додаткових матеріалах долучених до матеріалів справи.

Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначавши що це єдиний зв`язок з сином, який знаходиться за кордоном. Дитина постійно знаходиться біля матері, не спілкується з батьком, приймає у всьому сторону матері та негативно ставиться до батька.

Допитана у якості експерта Гайворонська О.М. пояснила суду , що до неї як експерта звернулась адвокат Оксюта М.О. з питанням вирішити емоційне відношення та приязність дитини до батька. В ході дослідження встановлено, що дитина втратила емоційний зв`язок з батьком, він має негативний характер. В пам`яті дитини лише негативні спогади про батька.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялись належним чином, направили до суду лист з проханням розглядати справу за відсутності представника та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Крім того, н а адресу суду на адресу суду 25.01.2023 року надано висновок від 16.12.2022 № 1622/01-11 щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання сторони не з`явились, надали до суду заяви щодо розгляду справи за їх відсутність. В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26.07.2017.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси 20.02.2019 року шлюб між сторонами розірвано.

30.04.2021 року Київським районним судом м. Одеси видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.10.2022 року по ВП№ 66072249, заборгованість ОСОБА_2 станом на 01.10.2022 року становить 28790,39 грн.

Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради, затверджено висновок служби у справах дітей Одеської міської ради про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , для тимчасового виїзду за межі України терміном на 1 рік.

Згідно з копією декларації №0001-А16Е-8КАО, лікар педіатр Полянська О.А , надає послуги з ПМД пацієнту ОСОБА_4 , довірена особа пацієнта ОСОБА_1 .

Згідно з відповіддю лікаря Синенко В.В. від 12.02.2022 року, дитина ОСОБА_4 має періодичне обстеження у лікаря педіатра Синенко В.В. з моменту народження. За весь час відвідувань його супроводжує мати, ОСОБА_1 .

Згідно до характеристики ОСОБА_1 від 24.01.2022 року , підписаної начальником дільниці ЖКС «Чорноморський » Голубовською О., ОСОБА_1 мешкає із сином в АДРЕСА_1 . Зарекомендувала себе як порядна, привітна, чуйна сусідка. Завжди ввічлива та охайна. Виховує свого сина в любові, повазі та справедливості. Батька дитини, ОСОБА_2 , разом з дитиною а також за вказаною адресою сусіди ніколи не бачили.

Згідно копії відповіді Центра сучасної освіти та розвитку «Щаслива Родина» малолітня дитина ОСОБА_4 відвідує заняття в установі з вересня 2021 року, на заняття дитину приводить мати, ОСОБА_1 , батька дитини ОСОБА_2 у супроводі з дитиною не бачили, участі у житті дитини не приймає.

Відповідно до висновку, від 16.12.2022 року № 1622/01-11 наданому Київською районної адміністрацією Одеської міської ради, комісіє з захисту прав дітей Київської районної адміністрації як орган опуки та піклування одеської міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріали справи містять опитування ОСОБА_4 проведеного психолого Служби у справах дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.08.2022 року № 1168, згідно до якого дитини ОСОБА_4 знає як звуть його батька, зі слів мати, папа від них пішов, у садочок та на дитячий майданчик його водить мати, за батьком він гуляв, зробив йому підножку, він впав, а батько сміявся, тато поганий. Психолог ОСОБА_15 у своєму тесті зазначає, що дитина легко йде на контакт, вільно відповідає на питання пов`язані з мамою, бабусею, заняттями та його захопленнями, однак коли тема стосується батька, реакція дитини стає негативною дитина стає розгубленою.

Згідно з актом бесіди від 31.10.2022 року проведеного з позивачкою ОСОБА_1 головним спеціалістом служби у справах дітей Київським територіальним відділом, за допомогою мобільного додатку «Viber» під час якої стало відомо що вона з дитиною з початку бойових дій пов`язаних з військовою агресією російської федерації в Україні евакуювалась до Европи , знаходяться у Словаччині.

Згідно акту бесіди від 15.09.2022 року проведеного з позивачкою ОСОБА_1 головним спеціалістом служби у справах дітей Київським територіальним відділом, ОСОБА_1 повідомила, що під час подружнього життя з ОСОБА_2 неодноразово виникали факти фізичного насильства, по відношенню до матері дитини. Батько епізодично відвідував дитину під приводом привезення харчів та продуктів харчування, залишаючись до пізнього часу аж до поки ОСОБА_1 погрожуючи викликом поліції просила його піти.

Матеріали справи містять копію заяви підтвердження про працевлаштування гр. ОСОБА_4 Згідно копії довідки від 25.08.2022 року, ОСОБА_4 зарахований до 3 класу церковного дитячого садка Блаженої Імельди , у м. Кошиці з 02.09.2022 року.

Матеріали справи містять довідку про участь у руховій підготовці ОСОБА_4 , які проводяться один раз на тиждень по вівторках у дитячому садку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам та відносинам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 1 та ч. 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 127/34145/21 (провадження № 61-10347св22):

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вирішуючи спір, суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У рішенні від 30.06.2020 у справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява № 70879/11) ЄСПЛ зазначив, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У цій справі ЄСПЛ звернув увагу на те, що заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином, зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього (§ 52). Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини (§ 54). Існуючі сімейні зв`язки між подружжям і дітьми, про яких вони фактично піклуються, зумовлюють захист відповідно до Конвенції. Більш того, якщо минув значний проміжок часу з того моменту, як дитина жила разом зі своїми біологічними батьками, то інтерес цієї дитини в тому, щоб його de facto сімейна ситуація знову не змінилася, може домінувати над інтересами батьків, щоб їх сім`я возз`єдналася (§ 55).

Судом установлено, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин батьків дитина постійно проживала та продовжує проживати з матір`ю, а відповідач з моменту проживання окремо фактично не виконує батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується як показами свідків, так і письмовими доказами, зокрема, щодо несплати аліментів, неучасті у вихованні, спілкуванні із сином, не цікавиться його життям, навчанням (в тому числі не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 закону України "Про охорону дитинства").

Суд зауважує, що віддаленість місця проживання дитини, не можна визнати поважними причинами невиконання батьківських обов`язків; такі наведені причини не направлені на захист інтересів дитини та жодним чином їх не враховують, а поведінку відповідача не виправдовують. Фактично, відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у піклуванні, розвитку, вихованні дитини є мінімальною (несистематична примусова сплата аліментів, ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків, жодних дій, спрямованих навіть на мінімальне спілкування із дитиною, відповідач не вчиняє) та вочевидь недостатньою для забезпечення інтересів дитини, в тому числі для забезпечення його виховання зі сторони батька, його фізичного, духовного та морального розвитку, що в свою чергу свідчить про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України.

Також суд звертає увагу, що справа в суді перебувала на розгляді тривалий час та відповідач, заперечуючи проти позбавлення його батьківських прав, натомість також не вчинив жодних дій спрямованих на мінімальне спілкування із дитиною, виправлення своєї поведінки.

Також суд приймає до уваги, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, відповідач не проживав із сином однією сім`єю, та, відповідно, з цього часу фактично не бере участі у вихованні дитини, не піклується про нього, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально належним чином, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування сина, як складову частину виховання, а також, незважаючи на судовий позов, та розгляду справи в суді свою поведінку щодо виконання своїх батьківських обов`язків не змінив (докази протилежного в матеріалах справи відсутні).

За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Крім того, жодних доказів про його намагання зберегти зв`язок з сином, та що він цікавиться життям свого сина, бажає брати участі в його житті, не надано.

До принципів правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, Конвенція про права дитини 1989 року відносить, зокрема:

- пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (стаття 3);

- принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (стаття 5);

- право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, стаття 12-15);

- принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (стаття 18).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності, на переконання суду, можуть перевищувати інтереси батьків.

Поряд з цим, судом встановлено, що з дня винесення висновку, а також протягом розгляду справи в суді, ОСОБА_2 не надав доказів на спростування доводів про невиконання ним своїх батьківських обов`язків фактично з 2019 року, а також будь-яких доказів, що ним змінена його позиція щодо неучасті у вихованні і розвитку свого сина, що він реально, а не на словах, бажає брати участь у житті дитини та вживає для цього практичні заходи. Не надано доказів й сплати заборгованості по аліментам.

Викладене свідчить про те, відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчинив. Обґрунтованих заперечень щодо позбавлення його батьківських прав суду не надав.

Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні батьком ОСОБА_2 малолітнього сина, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що відповідач намагався виконувати батьківські обов`язки але йому в цьому чинили перешкоди.

Суд вважає, що матеріалами справи підтверджено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, не утримує належним чином свого сина, не піклується про його здоров`я, не приділяє достатньої уваги його розвитку, фактично свідомо не бере участі в його житті.

Аналізуючи викладене у своїй сукупності, суд дійшов до переконання про неможливість у цьому випадку зміни поведінки батька щодо невиконання ним своїх обов`язків, що допускає, за наявності свідомого волевиявлення відповідача щодо такої своєї винної поведінки, позбавлення його батьківських прав.

На підставі викладеного, враховуючи встановлені судом обставини, а також керуючись принципом найкращого забезпечення інтересів дитини, закріпленим у Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, суд приходить до висновку про доведеність невиконання відповідачем батьківських обов`язків, умисність таких дій та свідоме нехтування ними, безвідповідальне ставлення до їх виконання.

Провівши ретельний аналіз можливих наслідків позбавлення відповідача батьківських прав в аспекті встановлених обставин, суд приходить до висновку, що саме застосування до нього крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно сина забезпечить захист інтересів дитини, а наявні мотиви для позбавлення батьківських прав в даному випадку досягають цієї легітимної мети, а також є пропорційними (інтерес дитини переважає інтерес батька) і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п. 48 рішення від 18.12.2008 року № 39948/06 у справі "Савіни проти України" та в п. 65 рішення № 46544/99 у справі "Кутцнер проти Німеччини".

Таким чином, позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає задоволенню.

Водночас, суд вважає за доцільне, роз`яснити відповідачу положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в розмірі 908,00 грн за подання позову.

Керуючись ст. ст. 141, 244, 258-259, 265, 268, 279, 289, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження № 5108 від 26.07.2017 складений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), судовий збір в розмірі 908 ( дев`ятсот вісім) гривень) 00 копійок.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили направити державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасника справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено 17.03.2025 року .

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) ;

Третя особа: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради (код ЄРДПОУ: 26303241, місце знаходження за адресою: Одеса, вул. Ак. Корольова, 9).

Суддя: Д.Я. Роїк