ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3935/25 Справа № 180/2338/24 Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року у складі судді Нанічкіної Н.М. по справі №180/2338/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, пред`явленим до ОСОБА_2 , на предмет стягнення втраченого заробітку внаслідок каліцтва, щомісячно, у розмірі 8000 грн, але не менше розміру встановленого мінімальної заробітної плати, починаючи з 1 квітня 2024 року до 01 квітня 2025 року, обґрунтовуючи це тим, що внаслідок ДТП, що відбулась 30 серпня 2022 року неправомірними діями відповідача, який визнаний винним у скоєнні ДТП, позивачеві нанесені тілесні ушкодження, які, зокрема, відносяться до середньої тяжкості та що потягло за собою оперативне втручання та встановлення металевої конструкції до колінного суглобу ноги. Внаслідок цього позивачеві 02 травня 2023 року встановлено ІІІ групу інвалідності до 01 квітня 2024 року, рекомендовано оперативне видалення металевої конструкції та подальша реабілітація. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області з відповідача на користь позивача стягнуто матеріальну шкоду завдану каліцтвом та втрачений заробіток внаслідок каліцтва у розмірі 6700 грн, що на той момент відповідало розміру мінімальної заробітної плати, починаючи з 27 березня 2023 року по 01 квітня 2024 року. Позивач вважає, що, в силу ст. 1202, 1206 ЦК України, має право на стягнення з відповідача такого відшкодування втрати заробітку за зазначений період, враховуючи, що 09 травня 2024 року йому було продовжено групу інвалідності з 01 квітня 2024 року до 01 квітня 2025 року, враховуючи розмір мінімальної заробітної плати у 8000 грн /а.с. 1-3/.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на підставі того, що позивачем не надавалось рішення суду, на яке він посилався у позові, та з наданої довідки МСЕК встановлюється загальне захворювання з ураженням ОРА, при цьому не зазначено, що інвалідність ОСОБА_1 отримав внаслідок ДТП, яка сталась за участю ОСОБА_2 /а.с. 17,18/.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 у січні 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначив, що судом першої інстанції не враховано зазначення ним у позові номеру цивільної справи, де розглядалось, зокрема, питання втрати заробітку внаслідок каліцтва, що заподіяно неправомірним діями ОСОБА_2 , що надавало можливість суду перевірити у Єдиному державному реєстрі судових рішень наявність такого рішення суду. Також зазначив, що він пройшов повторний медичний огляд, отримав довідку МСЕК, якою продовжено групу інвалідності до 01 квітня 2025 року, якій суд першої інстанції надав невірну оцінку (а.с. 22,23).

ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавав, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення у справі, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з недоведеності позовних вимог позивачем належними доказами, як то, медичною документацією щодо продовження групи інвалідності, рішенням суду, яким за попереднім встановленням йому групи інвалідності стягнуто відшкодування втрати заробітку, враховуючи, що на день подання цього позову позивач не був працевлаштований.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено, 12 квітня 2023 року ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області по справі № 180/1528/22 кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито, звільнено останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим. ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що 30 серпня 2022 року близько 20 год. 40 хв., керуючи автомобілем ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_1 , під час руху по вул.Єдності в м.Марганці в напрямку від площі Привокзальної до вул.Гідності, в порушення п.16.13 Правил дорожнього руху, змінив напрямок руху автомобіля ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту наліво, в напрямку вул.Гідності, не надавши при цьому дорогу водію ОСОБА_1 , який, керуючи мопедом Honda Dio, номерний знак НОМЕР_2 , рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, та здійснив виїзд на смугу руху мопеда Honda Dio, номерний знак НОМЕР_2 , у результаті чого відбувся контакт між автомобілем ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_1 , та мопедом Honda Dio, номерний знак НОМЕР_2 , під час якого водій ОСОБА_1 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді підшкірної гематоми по передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглоба, забійної рани в області правого колінного суглобу, відкритого уламкового перелому правого надколінка.

02 травня 2023 року ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності з 27 березня 2023 року.

09 травня 2024 року ІІІ групу інвалідності було продовжено з 01 квітня 2024 року по 01 квітня 2025 року, що підтверджуються довідкою МСЕК 12ААД № 098093.

Ухвалою Марганецького міського суду від 12 квітня 2023 року кримінальне провадження було закрито.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2023 року зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто втрачений заробіток внаслідок каліцтва, щомісячно, у розмірі 6700 грн, але не менше встановленої мінімальної заробітної плати, починаючи з 27 березня 2023 року до 01 квітня 2024 року (а.с.24,25).

Зазначене рішення суду мотивовано тим, що після закриття кримінального провадження, а саме з 09 травня 2023 року по 10 травня 2023 року позивач перебував на лікуванні у ТОВ "Лекар, де йому було проведено операцію, а саме: видалення металоконструкції з правого наколінка. Зазначена металоконструкція позивачу була встановлена в лікарні після ДТП.

Крім того, внаслідок ДТП позивач тривалий час лікувася і позивача було направлено на МСЕК, де 02 травня 2023 року позивачу було встановлено III групу інвалідності (з 27 березня 2023 року) та рекомендовано лікування в ортопеда, в т.ч. оперативне видалення металевої конструкції, спеціалізований масаж, ортопедична палиця та ортез на колінний суглоб. Інвалідність встановлена до 01 квітня 2024 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААВ №797140.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-куротного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду, тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (ч.2 ст.1195 ЦК України).

Також колегією суддів встановлено, що не заперечувалось і позивачем, що на момент продовження йому групи інвалідності 09 травня 2024 року він також не був працевлаштований, як і на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пунктів 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю.

Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості у звичайних або спеціально створених умовах.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною.

У п.31 Положення зазначено, що Переогляд інвалідів з нестійкими, оборотними морфологічними змінами та порушеннями функцій органів і систем організму з метою визначення ефективності відновного лікування та реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться через 1 - 3 роки.

З довідки МСЕК №098093 серії 12ААД від 09 травня 2024 року, наданої ОСОБА_1 , колегією суддів встановлено, що йому продовжено ІІІ групу інвалідності з 01 квітня 2024 року, загальне захворювання з ураженням опорно-рухомого апарату. Висновок МСЕК про умови та характер праці визначений з урахуванням протипоказань до важкої фізичної праці, довготривалої ходи. Рекомендовано заходи щодо відновлення працездатності спостереження у сімейного лікаря, травматолога, стаціонарного лікування за призначенням. Підстава: акт огляду №1016 (а.с.7).

Колегія суддів повністю погоджується з доводами скаржника про те, що матеріали справи містять усі докази причинно-наслідкового зв`язку із попередньо встановленою втратою працездатності ОСОБА_1 внаслідок ДТП, у скоєнні якої є винним ОСОБА_2 , та продовженням такої втрати працездатності, враховуючи, що позивачеві надана ІІІ група інвалідності як попередньою довідкою МСЕК, що встановлено рішення суду від 23 жовтня 2023 року, так і не знята така група інвалідності при огляді позивача 09 травня 2024 року.

На зазначені фактичні обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника та зазначає, що як на день ДТП, так і на день видачі довідки МСЕК від 09 травня 2024 року позивач не працював, внаслідок ДТП позивач частково втратив працездатність і йому продовжено ІІІ групу інвалідності, що має місце і на день розгляду цієї справи.

Відповідач ОСОБА_2 такі обставини жодним письмовим доказом не спростував, а тому, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" мінімальна заробітна плата становить 8000 грн.

Враховуючи, що позивач на день розгляду справи не працевлаштований, тому належить застосувати до визначення розміру втраченого заробітку внаслідок каліцтва розмір мінімальної заробітної плати, встановленої ЗУ Про державний бюджет України на 2024 рік, яка становить 8000 грн та стягувати зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно, 8000 грн, але не менше розміру мінімальної заробітної плати, починаючи з 01 квітня 2024 року до 01 квітня 2025 року.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно встановив характер спірних правовідносин, які склалися між сторонами, неповно дослідив письмові докази у справі, невірно надав встановленим фактам і доказам правову оцінку і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відтак, рішення суду першої інстанції винесено без додержання вимог матеріального та процесуального права, що є підставою для застосування положень ст. 376 ЦПК України та скасування рішення суду першої інстанцйії.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів повністю приймає до уваги, оскільки такі доводи спростовують висновки суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року постановлено з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів також наголошує, що внаслідок скасування рішення суду першої інстанції, в силу ч.13 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд переглядає рішення і в частині судових витрат.

Так, за подання позову ОСОБА_1 звільнений на підставі ст. 5 ЗУ Про судовий збір від сплати судового збору, тому зі ОСОБА_2 належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн, як і за подання апеляційної скарги позивачем, вимоги якої задоволені, належить стягнути судовий збір у розмірі 1 816,80 грн в дохід держави, а всього 3 028 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , втрачений заробіток наслідок каліцтва, щомісячно, у розмірі 8000 грн, але не менше розміру мінімальної заробітної плати станом на 01 квітня 2024 року, встановленому положеннями ЗУ Про державний бюджет України на 2024 рік, за період з 01 квітня 2024 року по 01 квітня 2025 року.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір за подання позову у розмірі 1211,20 грн, судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн, а всього 3 028 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 16 квітня 2025 року.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна