КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/7280/24 Головуючий у І інстанції - Савлук Т.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/4302/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва,-

установив:

У квітні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сімонов П.А. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 - адвокат Сімонов П.А. подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції помилково виходив із того, що в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено назву конкретного органу (у даному випадку - Дніпровський районний суд міста Києва), в якому надається правова допомога, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №9901/847/18.

Вважає, що під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу, так і назва групи органів, визначених п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Наголошує, що після внесення змін відповідно до рішення Ради адвокатів України №118 від 17 листопада 2020 року у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» допускається зазначення групи органів, наприклад, «у судах всіх інстанцій» та є достатнім і необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.

Крім того, вказує, що висновок суду першої інстанції, про те, що він як адвокат не має повноважень підписувати позовну заяву є безпідставним, необґрунтованим та незаконним, оскільки до суду було надано належним чином завірений ордер, який оформлено з дотримання вимог Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, яке затверджено рішенням Ради адвокатів України №41 від 12 квітня 2019 року.

Отже, його повноваження, як адвоката на представництво інтересів позивача в даній справі підтверджені належним чином, з дотриманням вимог Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Просив суд, скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції встановив, що в ордері серії АІ№1595536 від 22 квітня 2024 року, виданому адвокатом Сімоновим П.А., вказано в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» - дослівно викладено як «у Дніпровському районному суді м. Києва, інших місцевих судах та судах апеляційної інстанції», тобто, всупереч вимогам Положення про ордер на надання правової (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року №41, не зазначено назву органу, зокрема, суду, у якому надається правова допомога адвокатом, а відтак не підтверджено повноваження адвоката діяти саме у Дніпровському районному суді м. Києва, що узгоджується з висновками Великої палати Верховного суду від 05 червня 2019 року у справі №9901/847/18.

Тобто, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність долучених до позову доказів, які підтверджують повноваження представника позивача, серед іншого належним чином оформленого договору про надання правової допомоги (чинного на дату звернення з цим позов до суду) та ордера адвоката, оформленого з дотриманням вимог Положення про ордер на надання правової допомоги є підставою для повернення позовної заяви на підставі п. 1 ч.4 ст. 185 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України, щодо форми та змісту позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст.185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Частина 7 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Відповідно до частин 1-3 ст. 26 вищевказаного Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката, як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктами 5, 11, 12.4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у редакції, затвердженій рішенням Ради адвокатів України від 17 листопада 2020 року №118 ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта та повинен містити, у тому числі, назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець чітко вказав, які саме реквізити та відомості повинен містити ордер, зокрема, назву конкретного органу або групи органів.

Вказівка в ордері у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» про те, що правова допомога надається у судах всіх інстанцій є достатнім та необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі №361/4347/17, 03 серпня 2020 року у справі №428/3851/19 та від 02 листопада 2021 року у справі №754/3233/20, від 13 квітня 2022 року у справі №756/334/21.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву подано та підписано адвокатом Сімоновим П.А. в інтересах ОСОБА_1 .

На підтвердження своїх повноважень адвокатом долучено до позовної заяви ордер серії АІ№1595536на представництво інтересів ОСОБА_1 у «Дніпровському районному суді міста Києва, інших місцевих судах та судах апеляційної інстанції».

За таких обставин, у суду першої інстанції не було правових підстав для повернення позовної заяви згідно вимог п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України.

Вказаний висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/847/18, оскільки в зазначеній справі в ордері на надання правової допомоги в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» були відсутні відомості про судові органи, тоді як у справі, яка переглядається, вказано про надання адвокатом правової допомоги у Дніпровському районному суді м. Києва та судах України будь-якої інстанції та спеціалізації в тому числі у місцевих та апеляційних, що є достатнім для висновку про наявність у адвоката Сімонова П.А. права на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_1 .

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у справі №9901/847/18 застосовувала Положення у редакції від 12 квітня 2019 року №41, а банк звернувся до суду цій справі у серпні 2024 року, коли діяла нова редакція Положення.

Крім того, висновок суду першої інстанції про відсутність долучених до позову доказів, які підтверджують повноваження представника позивача, у тому числі належним чином оформленого договору про надання правової (правничої) допомоги, колегія суддів вважає безпідставним, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути договір про надання правничої допомоги, довіреність, ордер або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до ст.ст. 60, 62 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат, повноваження якого підтверджуються одним з таких документів: довіреністю, ордером або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Таким чином, законодавцем встановлено виключний перелік документів, які можуть бути використані адвокатом на підтвердження своїх повноважень. Вибір такого документу здійснюється за власним рішенням адвоката.

Положення ЦПК України є спеціальною нормою, яка регулює питання підтвердження повноважень адвоката, а тому представником позивача і було надано ордер, який є достатнім підтвердженням повноважень адвоката на представництво клієнта.

Право суду запитувати додаткові документи з цього приводу, а саме договору про надання правової (правничої) допомоги, діючим законодавством не передбачено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначене, у зв`язку з чим обмежив право позивача на доступ до суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.

У своїй Постанові від 30 січня 2020 року у справі №500/787/19 Верховний Суд зазначає, що згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, оскільки висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову позивачу не ґрунтується на вимогах процесуального закону.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому відповідно до положень ст. 379 ЦПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба