ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4101/25 Справа № 199/8700/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про видачу дубліката виконавчого листа у справі №199/8700/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі №199/8700/15 за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування заяви зазначали, що заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року в задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.02.2019 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року скасовано та задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50003291 від 24 лютого 2012 року станом на 27 жовтня 2015 року у загальному розмірі 435586,70 грн. та судовий збір у розмірі 13720,50 грн.

На виконання вказаної постанови 06.05.2019 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано два виконавчих листи.

У вересні 2021 року представник ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся із заявами про відкриття виконавчого провадження за виконавчими листами до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

На виконанні у Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №67343958 із примусового виконання виконавчого листа, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська по справі №199/8700/15 від 06.05.2019 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованості за кредитним договором №50003291 від 24 лютого 2012 року станом на 27 жовтня 2015 року у загальному 435 586,70 грн. та виконавче провадження №67344043 із примусового виконання виконавчого листа, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська по справі №199/8700/15 від 06.05.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судового збору у розмірі 13 720,50 грн.

23.06.2022 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчих документів стягувачу згідно з п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо було звернути стягнення.

Представник заявника зазначає, що ТОВ «Порше Мобіліті» копію постанов від 23.06.2022 року та оригінал виконавчих листів по справі №199/8700/15 на суму боргу та судового зборуне отримував.

14.11.2023 року представник ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою, де просив повідомити: коли та на яку адресу були направлені виконавчі документи по справі №199/8700/15, а також надати докази поштового направлення.

14.11.2023 року на електронну адресу представника ТОВ «Порше Мобіліті» (Стягувача) надійшла відповідь за №69920 від Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з повідомленням про те, що 23.06.2022 року державний виконавець виніс постанову про повернення 2-х виконавчих документів стягувачу по справі №199/8700/15-ц, згідно з п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо було звернути стягнення і що копії постанов з виконавчими листами направлено стягувачу ТОВ «Порше Лізинг Україна» за адресою, зазначеною у виконавчому документі та в заяві стягувача, а саме: м. Київ, пр. Павла Тичини 1-В, рекомендованою кореспонденцією.

Тобто, копії постанов із виконавчими листами було направлено на ім`я отримувача ТОВ «Порше Лізинг Україна», а не ТОВ «Порше Мобіліті», яке не є стягувачем за виконавчими листами по справі №199/8700/15-ц, тобто ДВС направив зовсім іншій юридичній особі виконавчі документи.

Відтак, у зв`язку з помилковим направленням Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вказаних виконавчих документів на ім`я ТОВ «Порше Лізинг Україна», виконавчі листи не були отримані стягувачем ТОВ «Порше Мобіліті», таким чином, представник заявника вважає виконавчі листи втрачені при пересилці.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року, у задоволенні заяви ТОВ «Порше Мобіліті» про видачу дублікатів виконавчих листів відмовлено. Судові рішення мотивовано тим, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про втрату виконавчих листів. При цьому, заявником не здійснено активних дій для реалізації своїх прав у частині встановлення та з`ясування обставин втрати виконавчих документів.

Постановою Верховного Суду від 22 січня 2025 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ТОВ «Порше Мобіліті» просить скасувати ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року та задовольнити їх заяви про видачу дублікату виконавчого листа, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ними приведено достатньо правових підстав для задоволення заяви.

17 квітня 2024 року ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував про те, що заявником не надано жодних належних та допустимих доказів для задоволення заяви. Доказів втрати виконавчого листа заявником не надано, як і не надано матеріалів виконавчого провадження та взагалі не вказано про те, чи існують інші виконавчі провадження.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання документів в електронному суді представником ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 (а.с. 143 т.4).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про втрату виконавчих листів у справі № 199/8700/15. При цьому, заявником не здійснено активних дій для реалізації своїх прав у частині встановлення та з`ясування обставин втрати виконавчих документів.

Проте такий висновок зроблено передчасно.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції Українидо основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Відповідно до § 51-53 рішення ЄСПЛ у справі «Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України`від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, від яких не вбачала підстав для відступу Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до п. 17.4 пунтку 17 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року у цій справі у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року скасовано та задоволено частково позов ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 та стягнуто з нього на користь товариства заборгованість за кредитним договором від 24 лютого 2012 року № 50003291 станом на 27 жовтня 2015 року у загальному розмірі 435 586,70 грн та судовий збір у розмірі 13 720,50 грн.

На виконання вказаної постанови 06 травня 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано два виконавчі листи.

У вересні 2021 року представник ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся із заявами про відкриття виконавчого провадження та виконавчими листами до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

На виконанні у Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі провадження № 67343958 та № 67344043.

23 червня 2022 року державний виконавець виніс постанови про повернення виконавчих документі стягувачу згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо було звернути стягнення.

Товариство вказувало, що копії постанов від 23 червня 2022 року та оригінали виконавчих листів у цій справі не отримувало.

14 листопада 2023 року представник ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою, в якій просив повідомити, коли та на яку адресу були направлені виконавчі документи, а також надати докази поштового направлення.

14 листопада 2023 року на електронну адресу товариства надійшла відповідь № 69920 від Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з повідомленням про те, що 23 червня 2022 року державний виконавець виніс постанови про повернення двох виконавчих документів стягувачу у справі № 199/8700/15-ц у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо було звернути стягнення, і що копії постанов з виконавчими листами направлено стягувачу - ТОВ «Порше Лізинг Україна» рекомендованою кореспонденцією за адресою, зазначеною у виконавчому документі та у заяві стягувача, а саме: м. Київ, пр. Павла Тичини 1-В.

Копії постанов із виконавчими листами було направлено на ім`я отримувача ТОВ «Порше Лізинг Україна», а не ТОВ «Порше Мобіліті», яке не є стягувачем за виконавчими листами у справі, тобто державний виконавець направив виконавчі листи іншій юридичній особі.

Відтак, у зв`язку з помилковим направленням Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вказаних виконавчих документів на ім`я ТОВ «Порше Лізинг Україна», виконавчі листи не були отримані стягувачем - ТОВ «Порше Мобіліті», отже, виконавчі листи втрачені при пересилці.

Звертаючись до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів, заявник вказував, що державний виконавець, повертаючи виконавчі документи без виконання, надіслав їх не стягувачу - ТОВ «Порше Мобіліті», а іншій юридичній особі - ТОВ «Порше Лізинг Україна», тобто, їх було втрачено при пересилці.

За правилами частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

З огляду на викладене, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №419/310/12.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 201/15305/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 2-1693/10, від 28 травня 2020 року у справі № 1003/6035/12.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази отримання стягувачем повідомлення та оригіналу виконавчого документу, направленого державним виконавцем.

Доводи заявника про втрату виконавчого листа нічим не спростовуються.

На час розгляду заяви судом першої інстанції виконавчий документ на виконанні не перебував, а отже були обґрунтовані підстави вважати, що виконавчий документ був втрачений.

Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Виконання судового рішення є невід`ємною частиною права на справедливий суд, і необґрунтована відмова у поновленні такого строку чи видачі дублікату виконавчого листа унеможливить подальше виконання судового рішення, яке на даний час не виконано боржником.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно

чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року скасовано та задоволено частково позов ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 та стягнуто з нього на користь товариства заборгованість за кредитним договором від 24 лютого 2012 року № 50003291 станом на 27 жовтня 2015 року у загальному розмірі 435 586,70 грн та судовий збір у розмірі 13 720,50 грн.

На виконання вказаної постанови 06 травня 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано два виконавчі листи. Зазначена обставина ніким не оспорюється.

На виконанні у Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі провадження № 67343958 та № 67344043 та 23 червня 2022 року державний виконавець виніс постанови про повернення виконавчих документів стягувачу згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо було звернути стягнення.

При розгляді питання про видачу дублікату перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження.

Встановлено, що постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року про стягнення на користь ТОВ «Порше Мобіліті» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 24 лютого 2012 року № 50003291 у загальному розмірі 435 586,70 грн та судового збору у розмірі 13 720,50 грн. не виконано (доказів протилежного матеріали справи не містять), а видані судом на підставі цієї постанови виконавчі листи ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби на виконанні не перебувають.

При цьому, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. А це є підставою для видачі дубліката виконавчого листа. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 263/4331/18 та від 09

жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, провадження № 61-11034св19, та від17 листопада 2021 року справа № 419/310/12.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 9 частини 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження «строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа на підставі заяви не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII). Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року справа № 208/5913/22.

Враховуючи те, що постановою державного виконавця від 23.06.2022 року виконавчий лист було повернуто на підставі пункту 2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо було звернути стягнення, то відбулося переривання трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (перебіг цього строку почався заново).

Оскільки виконавчі листи пред`являлися до виконання і були повернуті, то строк пред`явлення виконавчого документа до виконання перервався з моменту повернення і перебіг строку поновлюєтьсяз моменту, коли відпали підстави, встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника. Тобто перебіг строку пред`явлення виконавчого документа до виконання поновлюється з 23 червня 2022 року та триває до 23 червня 2025 року.

ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа 16 січня 2024 року, тобто строкдля пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплив.

Враховуючи викладене, є підстави для задоволення заяви про видачу дублікату виконавчого листа.

Суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про те, що не доведено втрату виконавчих листів.

При цьому, колегія суддів відхиляє заперечення ОСОБА_1 про те, що ТОВ «Порше Мобіліті» не надало достатніх та допустимих доказів, що інші виконавчі провадження відносно боржника не відкриті, рішення суду не виконано та не здійснюються стягнення відносно боржника саме на підставі зазначених виконавчих листів, оскільки, заявляючи такі доводи, він сам не наводив даних про те, що такі виконавчі провадження існують та ним виконано судове рішення.

Доводи про те, що можливо ТОВ «Порше Мобіліті» не має наміру стягувати заборгованість і товариство не є стягувачем, є безпідставними. ТОВ «Порше Мобіліті» є стягувачем за постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року про стягнення на користь ТОВ «Порше Мобіліті» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 24 лютого 2012 року № 50003291 у загальному розмірі 435 586,70 грн та судового збору у розмірі 13 720,50 грн.. Директором ТОВ «Порше Мобіліті» видано довіреність від 01.01.2025 року на ім`я Павленко С.В., який є адвокатом, представляти інтереси товариства при виконанні рішень, ухвал, постанов судів України у справах за участю товариства та у справах, пов`язаних з виконавчими провадженнями, де Довіритель є стягувачем. Сумніву щодо належно оформлених повноважень представника ТОВ «Порше Мобіліті» у суду не виникло.

Аргументи щодо сумніву в правильності поданої ТОВ «Порше Мобіліті» звітності до податкової інспекції не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки це не є предметом спору. Судом апеляційної інстанції перевіряється законність судового рішення першої інстанції лише щодо наявності чи відсутності підстав для видачі дублікатів виконавчих листів на виконання судового рішення. Підстави правильності стягненнязаборгованості за кредитним договором не є предметом розгляду у цій справі.

За встановлених обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.

Згідно статті 367 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст.368, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Порше Мобіліті» задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про видачу дублікату виконавчого листа задовольнити.

Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» дублікати виконавчих листів відносно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на виконанняпостанови Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року, якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 24 лютого 2012 року № 50003291 станом на 27 жовтня 2015 року у загальному розмірі 435 586,70 грн та судовий збір у розмірі 13 720,50 грн. у справі №199/8700/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2025 року.

Судді: