Справа № 489/8608/24 Головуючий у 1-й інстанції Коваленко І. В.
Провадження № 22ц/812/570/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої - судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Носіковим І. М.

за участі: позивачки - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Обласного комунального підприємства (далі - ОКП) «Миколаївоблтеплоенерго»

на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31 січня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Коваленка І. В. в місті Миколаєві зі складанням повного рішення суду, у справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОКП «Миколаївоблтеплоенерго»

про захист прав споживача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» про визнання дій з нарахування плати за постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби та абонентське обслуговування за поставлене опалення протиправними і зобов`язати відповідача скасувати нараховані суми.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 , у якій встановлено індивідуальне опалення. Тому послугами з централізованого теплопостачання, які надає відповідач, вона не користується, та через її квартиру транзитні трубопроводи і будь-які елементи системи централізованого опалення не проходять.

В той же час у будинку мають місце квартири, яким надаються послуги з централізованого теплопостачання, але у позивачки з власниками цих квартир немає ні спільних приміщень загального користування або будь-яких внутрішньобудинкових мереж, також немає спільних суміжних стін.

Незважаючи на відсутність спільних приміщень та мереж, які повинні утримуватися за рахунок усіх власників, а також індивідуального договору на централізоване постачання тепла, відповідач неправомірно нараховує їй витрати за нібито надану теплову енергію із загальнобудинкових потреб на опалення та абонентську плату за поставлене опалення. Тому вона вимушена була звернутися до відповідача з проханням про зняття нарахувань за послугу та абонентську плату, однак підприємством їй було протиправно відмовлено у скасуванні нарахувань.

Посилаючись на протиправність дій відповідача, які суперечать Методиці розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового -комунального господарства України від 28 грудня 2021 року №358 (далі - Методика 315) та положенням Законів України «Про теплопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги», позивачка звернулась до суду із цим позовом та просила його задовольнити.

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2024 року за поданим позовом відкрито провадження.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» вважав її вимоги необґрунтованими, з огляду на обов`язок позивачки, як власниці приміщення, що обладнане індивідуальною системою опалення, але на підставі типового індивідуального договору, сплачувати надану їй послугу з постачання теплової енергії, що витрачається на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, яка розподіляється підприємством відповідно до частини 6 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Тому нарахування спожитих у будівлі або будинку послуг з постачання теплової енергії та плати за загальнобудинкові потреби здійснюється підприємством у порядку, встановленому Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету міністрів України №830 від 21 серпня 2019 року (далі Правила №830), та з врахуванням укладення зі споживачами договорів відповідно до вимог Методики 315, якою передбачено спрощене визначення обсягів теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби у разі відсутності у постачальника даних щодо площ та допоміжних приміщень для 1-5 поверхових будівель у розмірі 25%. Посилалося на відповідну судову практику.

На відзив, поданий підприємством, позивачкою до суду надані пояснення, у яких нею зазначено, що правила приєднання до договірних умов надання послуг з теплопостачання мають регулюватись нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а не постановою Кабінету міністрів України. Тому законодавством встановлено обов`язок споживача оплатити виключно спожиті ним послуги за реально надану йому для споживання теплову енергію. Однак, їй, як споживачу, з яким договір не укладено, послуга з опалення місць загального користування та допоміжних приміщень не надавалась за відсутністю таких, оскільки в їх будинку відсутній під`їзд та інші загальні, а також допоміжні приміщення. Елементи системи опалення будинку, яка не відключена від системи централізованого опалення розміщується всередині кожної квартири, яка отримує таку послугу, та циркуляція теплоносія не виходить за межі таких квартир. Транзитні трубопроводи через квартиру позивачки також не проходять.

Звертала увагу суду, що на спростування її вимог підприємством не надано доказів наявності місць загального користування у будинку, на опалення яких ним витрачається тепло. Повторно зазначила, що жодного договору про надання комунальних послуг із відповідачем не укладала та не вчиняла дій, які б могли свідчити про факт приєднання до договору відповідача.

Крім того зазначила, що судова практика, на яку посилається відповідач не може бути застосована у цій справі, оскільки судові рішення ухвалені у справах за інших обставин.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено про визнання дій ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» по нарахуванню ОСОБА_1 плати за постачання теплової енергії в частині витрат на загальнобудинкові потреби та абонентську плату по особовому рахунку №33/5332 протиправними. В іншій частині вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з доведеності заявлених позивачкою вимог про безпідставність нарахування постачальником тепла їй, як споживачці, понесених ним витрат, та зайвими заявлені вимоги про скасування таких нарахувань.

В апеляційній скарзі ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні пред`явленого до нього позову.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначило, що з січня 2024 року ОКП «Миколаївтеплоенерго» здійснює нарахування з розподілу теплової енергії на загальнобудинкові потреби в порядку, визначеному Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету міністрів України №830 від 21 серпня 2019 року, які повинні сплатити усі споживачі, які проживають в будинку та користуються теплом, як через центральну мережу теплопостачання, так і через встановлену індивідуальну систему споживання ними тепла. Нарахування абонентської плати здійснюється у відповідності до частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з часу прийняття Закону із укладенням індивідуальних типових договорів приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії.

Тому у зв`язку з переходом на нові договірні відносини розпочато розподіл обсягу теплової енергії на власників приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення за спрощеною методикою розрахунку, визначаючи відсоток споживання на рівні 25% для 1-5 поверхового будинку, що передбачено Методикою 315.

Додатково відповідачем зазначено, що система опалення відноситься до сантехнічного обладнання і належить усім мешканцям багатоквартирного будинку на праві спільної сумісної власності, якщо вона обслуговує більше однієї квартири. Тому споживачка, яка мешкає в квартирі, де встановлене індивідуальне опалення, не звільняється від оплати послуги у відповідних частинах, оскільки з десяти квартир, з яких складається будинок, лише чотири обладнані індивідуальною системою опалення. Отже, належний температурний режим в квартирі ОСОБА_1 підтримується і за рахунок тепловіддачі від стін квартир, які підключені до системи централізованого опалення. Посилалося на відповідну судову практику.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка вважала її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, переважно виходячи з аргументів зазначених у позовній заяві та поданих до суду поясненнях.

До судового засідання представник відповідача не з`явилася, надала заяву про перенесення її слухання, у зв`язку з її хворобою, при тому належного доказу на підтвердження цієї причини суду не надала. Тому слухання справи відбулося без участі відповідача, який є юридичною особою, що повідомлена про дату та час судового засідання належним чином, але не направила свого представника у засідання без поважним причин.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав.

При вирішенні справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №439 від 22 травня 2001 року, посвідченого на Універсальній товарній біржі «Фенікс» (а.с.18).

Сам будинок АДРЕСА_2 , де розташована належна позивачці квартира, відноситься до споруд старої одноповерхової забудови та складається з десяти квартир за №№ 1-10. З усіх квартир будинку, які мають окремі виходи, квартири АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_4 ), АДРЕСА_5 (8а), що розташовані вкупі з одного боку, обладнані індивідуальними системами опалення та не мають місць спільного загального користування (під`їздів тощо), як між собою, так і з квартирами, які отримують послуги з централізованого теплопостачання (а.с.108,19-21 ).

Квартири АДРЕСА_6 ),7,8,9(8а) розділені між собою стінами та по факту є окремими житловими приміщеннями з окремими входами та об`єднані лише однією адресою за розташуванням будинку на одній земельній ділянці. За такого належна позивачці квартира межує стінами лише з квартирами АДРЕСА_7 , які не підключені до системи централізованого опалення та не має спільних суміжних стін з іншими квартирами АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , які отримують послуги з централізованого теплопостачання (а.с.108,19-21).

Тому посилання відповідача на додаткове отримання позивачкою витрат з централізованого постачання тепла за рахунок тепловіддачі від стін тих квартир, які підключені до системи централізованого опалення, з огляду на що підтримується температурний режим в її квартирі, є неприйнятними.

При тому здійснення опалення належної позивачці квартири індивідуально не оспорюється учасниками справи та підтверджується копією робочого проекту на перенос газового лічильника (а.с.22-26). За цими документами слідує, що під час здійснення монтажу системи у акті від 3 листопада 2003 року зазначено, що опалювальні прилади системи центрального опалення демонтовано, стояки заварені, заізольовані, система закільцьована (а.с.27-28).

Відповідно до висновку експерта №125-167 складеного 10 вересня 2024 року під час проведення дослідження встановлено, що через квартиру належну позивачці не проходять транзитні трубопроводи, чи будь-які елементи системи опалення, що відносяться до загально-будинкових; для функціонування внутрішньо будинкових систем опалення не використовуються ні горіща ні підвали; елементи системи опалення частини будинку, яка не відключена від системи опалення розміщується в середині кожної квартири, яка безпосередньо отримує послуги з постачання теплової енергії шляхом подачі теплоносія через трубопроводи, які розташовані безпосередньо в середині кожної квартири (а.с.30-38).

Отже, внутрішньобудинкові мережі централізованої системи опалення не мають входів до приміщення квартири АДРЕСА_13 та до будь-яких інших приміщень, які визначалися б, як приміщення загального користування будинку.

За такого, доводи відповідача щодо належності на праві спільної власності усім співвласникам будинку, якими є окремі власники квартир, системи централізованого теплопостачання, яка є сантехнічним обладнанням будинку та складається з труб, приладів тощо, що проходять через увесь будинок, не заслуговують на увагу, оскільки складовими визначення права власності, у розумінні частини 1 статті 317, частин 1 і 3 статті 319, частиною 1 статті 369 ЦК України, є право володіння, користування та розпорядження майном, яких позивачка позбавлена, а саме права володіння та користування частиною внутрішньобудинкової системи централізованого теплопостачання, яка не лише не проходить через її квартиру та через місця загального користування, які у будинку відсутні, а ще вона не має до неї доступу за розташування такої мережі виключно в межах квартир АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , які під`єднані до такої системи.

Втім, вважаючи, що позивачка, як власниця квартири АДРЕСА_13 , в якій встановлено індивідуальне опалення, повинна здійснювати витрати на загальне утримання будинку разом з іншими користувачами або співвласниками квартир АДРЕСА_14 , ( АДРЕСА_15 здійснило нарахування ОСОБА_1 за послуги з теплопостачання з розподілу теплової енергії на загальнобудинкові потреби, виходячи з обсягу теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку АДРЕСА_2 , та плату за абонентське обслуговування (а.с.29).

Самі нарахування витрат за послугами теплопостачання з розподілу теплової енергії на загальнобудинкові потреби за будинком АДРЕСА_2 здійснено ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» спрощено, виходячи з 25%, які встановлені для 1-5 поверхової будівлі будинку, без прив`язки до показань загальнобудинкового лічильника, дані про встановлення якого у будинку АДРЕСА_2 відсутні, та без визначення витрат відносно площі усіх квартир в будинку. Нарахування абонентської плати з послуг теплопостачання, виходячи із визначення її розміру за кожним окремим абонентом.

Внаслідок цього позивачці ОСОБА_1 ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» станом на 25 вересня 2024 року нараховано 1 536 грн 11 коп. витрат за послуги з постачання теплової енергії, абонентське обслуговування та судові витрати (а.с.29).

Втім, не погодившись з обов`язком оплатити за проведеними ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» нарахуваннями, позивачка подала до суду даний позов.

За змістом статей 379, 382 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок або квартира, яка є ізольованим помешканням в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно до положень частин 4 і 6 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначається, що розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. А обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

У відповідності до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України N 315 від 22 листопада 2018 року «Про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» місцями загального користування є загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.

Тому підпунктом 12 пункту 42 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії № 830 від 21 серпня 2019 року (далі - Правила №830) одним із обов`язків споживача, який відключився від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 року № 169, визначено зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Отже, за аналізом наведених норм права слід дійти висновку, що обов`язком будь-якого споживача, який відключився від мережі централізованого опалення у встановленому порядку, є зобов`язання відшкодувати витрати з частини обсягу теплової енергії, наданої для опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку, а також для забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Тобто під час розгляду справи суду слід встановити чи правомірно від`єднався споживач від мережі централізованого опалення у встановленому порядку; чи є місця загального користування та допоміжні приміщення будинку, а також внутрішньобудинкові системи опалення, на які витрачаються обсяги теплової енергії.

Тому судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачка, після придбання квартири від`єдналася від мережі централізованого опалення у встановленому порядку, і осіб, які оспорюють це право не має.

Таким чином, позивачка не споживає послуги з теплопостачання, які надаються ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», внаслідок чого їх не оплачує та не укладає договір на постачання тепла.

Посилання представника відповідача на публічність типового договору, до якого кожний зі споживачів приєднується шляхом виконання обов`язків, за даних обставин не мають значення, оскільки дій, які б вчиняла позивачка на приєднання до типового договору у справі не встановлено, а сплат послуг, нібито отриманих за постачання обсягу тепла, позивачкою не проведено.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що перепровірено і в суді апеляційної інстанції, що місць загального користування та допоміжних приміщень у будинку АДРЕСА_2 , які спільно використовувалися власниками або користувачами квартир АДРЕСА_16 , немає. Внаслідок цього послуги з теплопостачання на утримання місць загального користування та допоміжних приміщень будинку відповідачем не надаються, і підстав для нарахування таких витрат для власниці квартири АДРЕСА_13 , у якої встановлено індивідуальне опалення, немає.

Також внутрішньобудинкова система централізованого опалення будинку АДРЕСА_2 функціонує окремо, в межах квартир АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 та АДРЕСА_12 , які приєднані до мережі централізованого теплопостачання, та не охоплює житлові приміщення квартири АДРЕСА_13 , яка належить на праві власності позивачці, та межує стінами з квартирами, які також відключені від системи централізованого опалення.

Так, відповідно до пункту 3 розділу 1 Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 15 серпня 2018 року № 219, визначається, що точкою приєднання внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку до житлового (нежитлового) приміщення є відгалуження від стояків у межах приміщення для вертикальної розводки, перша запірна арматура на відгалуженні від стояка за межами приміщення для горизонтальної розводки (запірна арматура не належить до внутрішньобудинкової системи).

За наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження норм часу та матеріально-технічних ресурсів, норм обслуговування для робітників при утриманні будинків, споруд і прибудинкових територій» N 603 від 25 грудня 2013 року встановлено, що внутрішньобудинковими системами мережі є арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які розміщені в межах будинку, споруди, системи протипожежного захисту, включаючи стояки холодної та гарячої води, водовідведення та опалення, які розташовані в межах житлових і нежитлових приміщень.

Отже, внутрішньобудинкові мережі централізованого теплопостачання будинку АДРЕСА_2 , на функціонування яких відповідачем витрачаються обсяги тепла, що постачається до будинку, а також здійснюються відповідні роботи ні безпосередньо, ні транзитним шляхом не проходять через приміщення квартири АДРЕСА_13 , та не мають розташування своїх мережевих частин в межах цієї квартири позивачки.

Таким чином, за наведених та встановлених, як судом першої інстанції, так і колегією суддів обставин, слід виснувати, що підстави для участі позивачки у витратах на загальнобудинкові потреби, якими є витрати на забезпечення спільних потреб будівлі/будинку комунальними послугами у вигляді теплопостачання, та загальнобудинкових потреб на опалення, тобто витрат на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення - відсутні.

При тому механізм нарахування ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» таких витрат, що здійснено ним без врахування положень частини 2 статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методики №315 не має правового значення.

Отже, судове рішення суду першої інстанції, яке ухвалене у відповідності до встановлених обставин справи та норм матеріального права, які регулюють правовідносини між її учасниками, є таким, що не підлягає зміні чи скасуванню у відповідності до статті 375 ЦПК України, внаслідок чого подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги представника позивача зводяться до помилкового розуміння норм матеріального і процесуального права, переоцінки обставин, правильно встановлених та оцінених судом першої інстанції, і на законність судового рішення у справі не впливають.

Підстав для перерозподілу судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України .

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Т. В. Крамаренко