ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/500/24 Номер провадження 22-ц/814/508/25Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є.А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» адвоката Воронцової Я.В., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Самойленка А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТОВ "Консалт Солюшенс"- адвоката Коваленка Сергія Олеговича

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2024 року ухвалене у складі головуючого судді Смілянського Є.А., повний текст якого складений 25.09.2024 року

та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Самойленка Артема Володимировича

на ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2024 року постановлену у складі головуючого судді Смілянського Є.А., повний текст якої складено дати не вказано

у справі за позовом ТОВ "Консалт Солюшенс" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за користування грошовими коштами,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами.

Позов мотивовано тим, що ПАТ «Банк «Контракт» та ТОВ «Прагматика Україна» 08.05.2015 року уклали договір № 15/2015 про надання кредиту відповідно до якого ПАТ «Банк «Контракт» надав позичальнику кредит шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника відповідно до цільового призначення кредиту.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором та видав Позичальнику грошові кошти.

В забезпечення виконання зобов`язання позичальника за договором від 08.05.2015 року № 15/2015 між ПАТ «Банк «Контракт» та ОСОБА_1 08.05.2015 року укладено договір поруки № 15/2015-01 за умовами якого Поручитель зобов`язувався перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання боржником ТОВ «Прагматика Україна» зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів, штрафних санкцій та комісій.

Позичальник та Поручитель не дотримувалися умов кредитного договору та договору поруки і не здійснювали повернення отриманих кредитних коштів внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 17.02.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Контракт» заборгованість за кредитним договором та договором поруки в загальній сумі 55982, 42 грн та судовий збір в сумі 1270, 52 грн.

В подальшому 05.03.2020 року проведено електронний аукціон згідно якого переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс». 27.03.2020 року між ПАТ «Банк «Контракт» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір відступлення права вимоги № GL6N616864 згідно якого ПАТ «Банк «Контракт» відступає ТОВ «Консалт Солюшенс» право вимоги до позичальників в тому числі до ОСОБА_1 .

Грошове зобов`язання не виконане, рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 17.02.2017 року також не виконане, тому у ТОВ «Консалт Солюшенс» виникло право на стягнення 3 % річних за користування коштами передбачене статтею 625 ЦК України та інфляційних втрат. З огляду на викладене ТОВ «Консалт Солюшенс» просило позов задовольнити та стягнути заборгованість та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2024 року в задволенні позовних вимог ТОВ "Консалт Солюшенс" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за користування грошовими коштами відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача за договором поруки інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті процентів за користування ним, встановленого судовим рішенням, оскільки умовами договору поруки не визначено такої відповідальності поручителя.

Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2024 року представнику відповідача в ухваленні додаткового рішення у справі за позовом ТОВ "Консалт Солюшенс" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за користування грошовими коштами відмовлено.

В ухвалі суд першої інстанції зазначив, що з наданих суду документів на підтвердження понесених витрат представником відповідача надано договір про надання правничої допомоги, звіт про виконання договору, акт прийому-передачі наданих послуг та рахунок. Однак відсутні фінансові документи, що свідчили б про фактичне понесення витрат відповідачем (квитанція про оплату послуг, платіжне доручення про перерахування коштів, чек тощо).

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг

Не погодившись із таким вирішенням спору, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» - адвокат Коваленко С.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2024 року скасувати. Ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У своїй скарзі апелянт посилається на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Не погодившись з ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Самойленко А.В. оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі вказував, що суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що заява не може бути задоволена, оскільки представник відповідача до видалення суду в нарадчу кімнату не заявив про надання доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, що підтверджується протоколом судового засідання від 19.09.2024 року.

Крім того, суд зазначив, що з наданих документів на підтвердження понесених витрат представником відповідача надано договір про надання правничої допомоги, звіт про виконання договору, акт прийому-передачі наданих послуг та рахунок.

Однак відсутні фінансові документи, що свідчать про фактичне понесення витрат відповідачем (квитанція про оплату послуг, платіжне доручення про перерахування коштів, чек тощо). При цьому суд в оскаржуваній ухвалі вказує, що «згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.»

Суд не звернув уваги, що у відзиві на позовну заяву було зазначено «попередній/орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу», як того і вимагає п. 9 ч.3 ст.178 ЦПК, а отже, сторона відповідача виконала вимоги ЦПК України, щодо свого права на стягнення витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч.8 ст.279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Враховуючи положення ч.8 ст.141, п.9 ч.3. ст.178 та ч.8 ст.279 ЦПК України, сторона Відповідача повністю виконала вимоги, що встановлені для ухвалення даткового рішення про стягнення з ТОВ «Консалт Солюшенс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн 00 коп. Зазначені висновки повністю відповідають практиці Верховного Суду, яка викладена, зокрема, в постанові від 28.07.2022 у справі №580/1902/21.

Позиція інших учасників справи

11.11.2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Самойленко А.В.надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що рішення є законним, ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права.

26.11.2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» - адвокат Коваленко С.О. подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Самойленка А.В.залишити без задоволення, ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2024 року залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» - Воронцової Я.В., представника ОСОБА_1 - адвоката Самойленка А.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ПАТ «Банк «Контракт» та ТОВ «Прагматика Україна» 08.05.2015 року уклали договір № 15/2015 про надання кредиту відповідно якого ПАТ «Банк «Контракт» надав позичальнику кредит шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника відповідно до цільового призначення кредиту.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором та видав Позичальнику грошові кошти.

В забезпечення виконання зобов`язання позичальника за договором від 08.05.2015 року № 15/2015 між ПАТ «Банк «Контракт» та ОСОБА_1 08.05.2015 року укладено договір поруки № 15/2015-01 за умовами якого Поручитель зобов`язувався перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання боржником ТОВ «Прагматика Україна» зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів, штрафних санкцій та комісій.

Позичальник та Поручитель не дотримувалися умов кредитного договору та договору поруки і не здійснювали повернення отриманих кредитних коштів внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 17.02.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Контракт» заборгованість за кредитним договором та договором поруки в загальній сумі 55982, 42 грн та судовий збір в сумі 1270, 52 грн.

27.03.2020 року між ПАТ «Банк «Контракт» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір відступлення права вимоги № GL6N616864 згідно якого ПАТ «Банк «Контракт» відступає ТОВ «Консалт Солюшенс» право вимоги до позичальників в тому числі і до ОСОБА_1 .

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом позову є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих боржнику ОСОБА_1 за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року за невиконання грошового зобов`язання боржником.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач мав кредитні зобов`язання перед ПАТ «Банк «Контракт»» та з нього рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 17.02.2017 року стягнуто заборгованість за кредитним договором та договором поруки в загальній сумі 55 982,42 грн та судовий збір в сумі 1270,52 грн.

27.03.2020 року між ПАТ «Банк «Контракт» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір відступлення права вимоги № GL6N616864 згідно якого ПАТ «Банк «Контракт» відступає ТОВ «Консалт Солюшенс» право вимоги до позичальників в тому числі і до ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 договору «новий кредитор набуває усі права за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у додатку № 1, Додатку № 2, Додатку № 3 до цього договору, право вимагати сплати неустойок, пені, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 ЦК України»

За змістом пункту 22 Додатку № 1 до Договору № GL6N616864 про відступлення прав вимоги від 27.03.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 за договором поруки № 15/2015-01 від 08.05.2015 р.

Таким чином, ПАТ Банк «Контракт» вибуло з правовідносин, що виникли за договором поруки, що зазначений вище, а ТОВ «Консталт Солюшенс» набуло всіх прав кредитора за договором.

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3 % річних на суму 17 284,38 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача за договором поруки інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті процентів за користування ним, встановленого судовим рішенням, оскільки умовами договору поруки не визначено такої відповідальності поручителя.

Колегія суддів з викладеними твердженнями суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року справа №522/1528/15-ц (ровадження № 14-67цс20) Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18). Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість.

Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) вказано, що:

«правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

За таких обставин, встановивши, що рішення суду у справі № 543/901/16-ц відповідачем не виконане, колегія суддів приходить висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо твердження представника відповідача про пропуск позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц сформувала висновок про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

На час звернення до суду з позовною заявою, а саме 05.06.2024, згідно із Законом України від 30.03.2020 № 540-IXрозділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України доповнено пунктом 12, що набрав чинності з 03.04.2020, яким встановлено, що під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020№ 211 «Про запобігання поширенню натериторії України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CоV-2» встановлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався та був скасований тільки з 1 липня 2023 року.

Також відповідно до пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Установлено, що неустойка (штраф, пеня)та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року з прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Разом з тим пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362,559,681,728,786,1293 ЦК продовжуються на строк його дії.

Таким чином строк загальної позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України було продовжено на строк дії воєнного стану.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 год.30 хв. 24 лютого 2022 року. Цейправовий режим зберігся і до дня подачі позовної заяви.

Враховуючи зазначене, звертаючись до суду з цим позовом позивач здійснив розрахунок заборгованості за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року, а тому посилання представника відповідача на пропуск строку позовної давності є безпідставним.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що представник відповідача не надав суду документів на підтвердження понесених витрат представником відповідача надано договір про надання правничої допомоги, звіт про виконання договору, акт прийому-передачі наданих послуг та рахунок. Однак відсутні фінансові документи, що свідчать про фактичне понесення витрат відповідачем (квитанція про оплату послуг, платіжне доручення про перерахування коштів, чек тощо).

Проте колегія суддів такі висновку суду першої інстанції не може вважати правильними з огляду на те що позовні вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» підлягають задоволенню, а відтак відсутні підстави для стягнення судових витрат понесених відповідачем.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» () підлягає стягненню заборгованість у розмірі 17 284,38 грн.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки вимоги апеляційної скарги представника ТОВ «Консалт Солюшенс» - адвоката Коваленка Сергія Олеговича задоволено то з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» () підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5329,88 грн.

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ТОВ "Консалт Солюшенс"- адвоката Коваленка Сергія Олеговича задовольнити.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2024 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» () заборгованість у розмірі 17 284,38 грн., з яких 12 241,36 грн інфляційне збільшення та 5043,02 грн 3% річних за користування грошовими коштами.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Самойленка Артема Володимировича задовольнити частково.

Ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2024 року змінити з мотивів викладених в мотивувальній частині даної постанови.

Стягнути зОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» () судовий збір в розмірі 5329,88 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2025 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді В.П. Пікуль

Т.В. Одринська