Справа № 308/5360/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 .

Відповідно до Глави 13 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені ст. 175 ЦПК України. Загальні правила цієї статті застосовуються і до заяв, поданих в порядку окремого провадження, зокрема, заяв про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановлено, що заява подана без додержання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, внаслідок чого підлягає залишенню без руху на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Вказані вимоги корелюють з приписами п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, відповідно до яких у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Частиною 2 вказаної норми визначено, що у разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

У заяві про видачу обмежувального припису вказано на те, що 30.05.2014 заявник ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №576, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 . Вказує заявник, що з липня 2024 року разом з дітьми через окупацію території була вимушена переїхати до м. Ужгорода, де з дітьми на даний час проживає та взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідками від 02.07.2024 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Разом із тим, зазначає, що спільне життя з чоловіком не склалося через відсутнє взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Фактичні відносини між нами припинені.

За твердженням ОСОБА_1 , протягом останніх років вона систематично страждає від домашнього насильства, яке вчиняється ОСОБА_2 , який піддає її психологічному тиску, обзиває, висловлюється нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою та вчиняє фізичне насильство. Заявник стверджує що боїться чоловіка, переживає за себе та дітей.

За твердженням ОСОБА_1 вона неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів.

Так, на підтвердження доводів заяви, нею додано копію термінового заборонного припису серії АА №211407, який виготовлено у вкрай низькій якості, фактично повністю встановити його зміст не можливо.

При цьому бланк пояснень наданих ОСОБА_1 17.11.2024, працівникам ДПП в Закарпатській області, з приводу подій, на які вона вказує в заяві. Зокрема вона зазначає, що її чоловік о 09.45 бив її по обличчю кілька разів та по ногах, штовхав.

Згідно наданих заявницею відомостей, а саме постанови від 17.12.2024 якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні домашнього насильства, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

При цьому, заявник зазначає, що вона 18.11.2024 також звернулась Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області із заявою, в якій просила прийняти міри до мого чоловіка ОСОБА_2 , який 17.11.2024 вчинив зі мною сварку, в ході якої ображав нецензурною лайкою, бив по обличчю та голові в присутності малолітніх дітей. Дана заява була зареєстрована в інформаційнокомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» і журналі єдиного обліку Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області 18.11.2024 за №23594 та було відкрито кримінальне провадження №0001127 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Також 18.11.2024 заявник звернулась до Ужгородського міського центру соціальних служб з метою надання психологічної допомоги після вчинення домашнього насильства. За наслідками звернення було складено акт №363 про надання повнолітній особі соціальних послуг.

Слід зазначити, що звернення заявниці до поліції УПП в Закарпатській області, Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області та до Ужгородського міського центру соціальних служб, стосуються одної і тої самої події, що мала місце 17.11.2024. На що вказує власне і сама заявниця.

Разом із тим, до матеріалів заяви не надано підтвердження того, що вказані у заяві дії з боку ОСОБА_4 відносно заявниці мають системний характер. Матеріали поданої заяви не містять відомостей щодо притягнення її чоловіка, до адміністративної відповідальності неодноразово чи кримінальної відповідальності за вчинені ним дії, а саме щодо вчинення відносно заявника та їх неповнолітніх дітей домашнього насильства систематично, як вказується в поданій заяві до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Процесуальним законодавством, чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки не можливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.

Слід вказати на те,що ч.2 ст. 350-4 ЦПК України, передбачає, що в разі у разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Однак такого клопотання до матеріалів заяви не подано.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Крім цього, у разі задоволення заяви в даній категорії справ, суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців (ч. 2ст. 350-6 ЦПК України).

ВС у постанові від 26 лютого 2020 року справа № 154/1692/19 вказав на те, що суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 26 вказаного Закону: право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Слід зазначити, що відповідно до ч.7 вказаної норми, дія термінового заборонного припису припиняється у разі застосування до кривдника судом адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту або обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.8 ст. 25 Кривдник, стосовно якого винесено терміновий заборонний припис, згідно з яким він повинен залишити місце спільного проживання (перебування) з постраждалою особою, зобов`язаний повідомити про місце свого тимчасового перебування уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем вчинення домашнього насильства.

Разом із тим, як вказано вище, зміст наявного у матеріалах заяви заборонного припису встановити не надається за можливе, через вкрай погану якість такого.

Суд звертає увагу і на те, що у заяві про видачу обмежувального припису вказано місце реєстрації ОСОБА_2 у Харківській області. Разом із тим, у наявних матеріалах справи відсутні відомості про його фактичне місце проживання. Заявник не зазначає, що не може надати відповідні відомості самостійно.

Відповідно до статті 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

При цьому суддя зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права заявника на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Таким чином, заявнику/ представнику необхідно надати суду докази, на підтвердження обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, так як відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

При цьому суддя зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права заявника на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані,ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Таким чином, заявнику/ представнику необхідно надати суду докази, на підтвердження обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, так як відповідно до ч. 3ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

На підставі ст. 185 ч. 1 ЦПК України заява підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення вищевказаних недоліків з роз`ясненням того, що в разі їх не усунення у встановлений судом термін заява буде визнана неподаною та повернута особі, яка її подала.

Керуючись ст. ст. 175, 185, 311 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 , - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош