Справа № 352/1181/24
Провадження № 2/352/52/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.

представника позивача Якубовського О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадженняв залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Якубовський Олександр Олександрович, до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

у с т а н о в и в :

Представник позивача 12.04.2024 звернувся до суду з позовом до відповідача про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просив визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 810 від 22.08.2023, № 986 від 28.09.2023, видані відповідачу ОСОБА_3 державним нотаріусом Тисменицької державної нотаріальної контори Колтун С. В. у спадковій справі № 229/2023, та витребувати з незаконного володіння відповідача на користь позивачки нерухоме майно, а саме: 1) будинковолодіння АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 258; 2) земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1553 га з кадастровим номером :01:003:0121 на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 58.

Ухвалою від 19.04.2024 суд відкрив провадження в справі та призначив підготовче засідання в рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 19.04.2024 суд для забезпечення позову ОСОБА_1 наклав арешт на спірні будинковолодіння та земельну ділянку.

Ухвалою від 10.10.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.06.2007 та державного акта № 014328 на земельну ділянку від 10.06.2011 у власності ОСОБА_4 перебували два об`єкти нерухомого майна, які розташовані на АДРЕСА_1 , а саме: 1) будинковолодіння, яке складається з житлового будинку «А» загальною площею 215,8 кв.м житловою площею 109,8 кв.м, погребу «Б» площею 14,6 кв.м, сараю «В» площею 15,1 кв.м; 2) земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1553 га з кадастровим номером :01:003:0121. 08.11.2012 позивачка ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу № 2525 та № 2528 придбала в ОСОБА_4 вказані об`єкти нерухомого майна. Право власності позивачки на спірне будинковолодіння 08.11.2012 зареєстроване Івано-Франківським ОБТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, право власності позивачки на земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.06.2014. Вказані об`єкти в період з 03.11.2016 до 21.08.2019 були предметом спору в об`єднаній цивільній справі № 352/1589/16-ц, яка перебувала у провадженні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу. З метою забезпечення первісного позову ОСОБА_2 ухвалою від 03.11.2016 Тисменицький районний суд наклав арешт на спірні об`єкти нерухомого майна. На виконання ухвали суду державний виконавець Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області виніс постанову від 10.11.2016 у ВП 52863783 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, державний реєстратор Тисменицького РВ ДВС 10.11.2016 вніс записи до ДРРП про обтяження спірних будинковолодіння та земельної ділянки ОСОБА_1 . Рішенням від 02.11.2017 Тисменицький районний суд частково задоволив позов ОСОБА_2 , визнавши недійсним в частці кожен із договорів, та задоволив позов ОСОБА_4 , визнавши недійсними договори купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки. Постановою від 16.01.2018 Апеляційний суд Івано-Франківської області скасував рішення Тисменицького районного суду від 02.11.2017 у частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалив в цій частині нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу; в решті рішення залишено без змін. Після набрання 16.01.2018 законної сили рішенням суду від 02.11.2017 у частині задоволення позову ОСОБА_4 припинилася чинність правовстановлюючих документів ОСОБА_1 , зокрема, договорів купівлі-продажу № 2525 та № 2528, та відновилася дія попередніх правовстановлюючих документів ОСОБА_4 . За заявою ОСОБА_2 державний реєстратор виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 12.03.2018 вніс до ДРРП записи про речове право власності ОСОБА_1 на спірне будинковолодіння та земельну ділянку. Внаслідок цих реєстраційних дій будинковолодіння з 12.03.2018 отримало у ДРРП реєстраційний номер 258.Ці реєстраційні дії не були правомірними, оскільки заявником ні ОСОБА_1 ані ОСОБА_4 не були; чинність правовстановлюючих документів, на підставі яких вчинена реєстраційна дія, припинилася ще 16.01.2018; вказані записи внесені без відома ОСОБА_1 . Того ж дня 12.03.2018 державний реєстратор виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради вніс до ДРРП відомості про скасування/анулювання права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно. Ці реєстраційні дії державним реєстратором проводилися під час дії арешту, накладеного ухвалою суду від 03.11.2016. Отже, з 12.03.2018 спірні об`єкти нерухомого майна протиправно, без відома позивачки вибули з її володіння. Ухвалою від 26.03.2018 Тисменицький районний суд за заявою ОСОБА_2 скасував заходи забезпечення позову. Постановою від 02.05.2018 державний виконавець Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області у ВП № 52863783 зняла арешт із спірних будинковолодіння та земельної ділянки. Державний реєстратор Тисменицького РВ ДВС 02.05.2018 вніс до ДРРП запис про припинення обтяження № 17378686 спірного нерухомого майна. Постановою від 03.05.2018 апеляційний суд Івано-Франківської області скасував ухвалу Тисменицького районного суду від 26.03.2018, чим відновив дію заходів забезпечення позову про арешт будинковолодіння та земельної ділянки. Однак, відомості про поновлення чинності арешту спірного майна до ДРРП внесені не були. 06.08.2019 державним реєстратором Тисменицької РДА на підставі заяви ОСОБА_2 , який був представником по довіреності ОСОБА_4 , прийнято рішення № 48114737 про проведення державної реєстрації права власності на спірне будинковолодіння за ОСОБА_4 . Позивачка не знала про вказані реєстраційні дії, оскільки була переконана, що заходи забезпечення позову діяли, тому жодні реєстраційні дії зі спірним майном неможливі. Постановою від 21.08.2019 КЦС ВС скасував рішення Тисменицького районного суду від 02.11.2017 та постанову апеляційного суду від 16.01.2018 у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинковолодіння та земельної ділянки, ухваливши рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 . Отже, з 21.08.2019 відновлено чинність правовстановлюючих документів ОСОБА_1 та її право приватної власності на спірне нерухоме майно. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, а 19.09.2023 державний реєстратор виконкому Івано-Франківської міської ради Попович В. В. провів державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку згідно державного акта № 014328 від 10.06.2011. Ця реєстраційна дія не була правомірною, оскільки внаслідок набрання законної сили постановою КЦС ВС від 21.08.2019 державний акт втратив чинність. На час смерті ОСОБА_4 у ДРРП містився запис від 06.08.2019 про право власності останньої на будинковолодіння. Інформація по цьому запису втратила актуальність з 21.08.2019 на підставі постанови ВС, однак, ця обставина не була відомою державному нотаріусу Тисменицької державної нотаріальної контори Колтун С. В., яка завела спадкову справу після смерті ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_5 , діючи недобросовісно, знаючи про постанову ВС від 21.08.2019 у справі № 352/1589/16-ц, в якій він був стороною, усвідомлюючи, що до складу спадщини ОСОБА_4 спірні об`єкти не входять, приховав від державного нотаріуса Колтун С. В., державного реєстратора виконкому Івано-Франківської міської ради Поповича В. В. цю обставину та, використовуючи нечинні свідоцтва про право власності та державний акт на право власності на земельну ділянку, а також неактуальну інформацію про право власності із ДРРП, звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтв на право на спадщину за заповітом на вказані об`єкти нерухомості. Державний нотаріус Колтун С. В. 22.08.2023 та 28.09.2023 видала свідоцтва на право на спадщину за заповітом на спірні об`єкти та провела державну реєстрацію речових прав власності на це майно за ОСОБА_6 . Внаслідок незаконних дій ОСОБА_2 спірне нерухоме майно без волі позивачки вибуло з її володіння. Наявність вказаних свідоцтв та записів у ДРРП порушує майнові права позивачки на спірні будинковолодіння та земельну ділянку.

Представник позивача адвокат Якубовський О. О. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задоволити.

Адвокат Павликівська Г. М. у судовому засіданні 28.01.2025 як повноважний представник відповідача позов не визнала, покликаючись на те, що були відсутні арешти на спірне нерухоме майно, тому нотаріус видала ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_4 . Позивачка не цікавилася спірним майном, не відновила своє право власності у ДРРП після набрання законної сили постановою КЦС ВС від 21.08.2019. Вважає, що цей спір виник саме з вини позивачки, тому просила у позові відмовити.

У подальшому відповідач ОСОБА_5 відмовився від послуг адвоката Павликівської Г. М., у поданій до суду заяві від 10.03.2025 просив відкласти судове засідання, надавши йому можливість найняти іншого адвоката. Відповідач не з`явився в судове засідання 10.03.2025 та повторно не з`явився в судове засідання 07.04.2025, не повідомив суду про причини свого нез`явлення в останнє засідання, не забезпечив з`явлення в судове засідання іншого представника. З огляду на викладене суд зазначає про наявність підстав для твердження щодо затягування відповідачем судового розгляду та вважає можливим завершити судовий розгляд без участі сторони відповідача.

Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що позивачка ОСОБА_1 08.11.2012 на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу № 2525 та № 2528 придбала у попереднього власника ОСОБА_4 колишньої дружини відповідача ОСОБА_2 будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1553 га з кадастровим номером :01:003:0121, що розташована на АДРЕСА_1 (а.с.15-16, 18-19).

Право власності позивачки на спірне будинковолодіння 08.11.2012 зареєстроване Івано-Франківським ОБТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта19277564, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с.17), право власності позивачки на земельну ділянку, яка 03.10.2011 зареєстрована в Державному земельному кадастрі (а.с.21), зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.06.2014, реєстраційний номер об`єкта 58, що підтверджується витягом з ДРРП про реєстрацію права власності (а.с.20).

Указані спірні об`єкти нерухомості в період з 03.11.2016 до 21.08.2019 були предметом спору в об`єднаній цивільній справі № 352/1589/16-ц, яка перебувала у провадженні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Для забезпечення первісного позову ОСОБА_2 ухвалою від 03.11.2016 Тисменицький районний суд наклав арешт на спірні об`єкти (а.с.22).

На виконання ухвали суду державний виконавець Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області виніс постанову від 10.11.2016 у ВП 52863783 про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження. Державний реєстратор Тисменицького РВ ДВС 10.11.2016 вніс записи до ДРРП про обтяження спірних будинковолодіння та земельної ділянки, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо будинковолодіння та земельної ділянки (а.с.32-35).

Рішенням від 02.11.2017 Тисменицький районний суд частково задоволив позов ОСОБА_2 , визнавши недійсним в частці кожен із договорів, та задоволив позов ОСОБА_4 , визнавши недійсними договори купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки.

Постановою від 16.01.2018 апеляційний суд Івано-Франківської області скасував рішення Тисменицького районного суду від 02.11.2017 щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалив в цій частині нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу; в решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Після набрання 16.01.2018 законної сили рішенням суду від 02.11.2017 у частині задоволення позову ОСОБА_4 припинилася чинність правовстановлюючих документів ОСОБА_1 , зокрема, договорів купівлі-продажу № 2525 та № 2528, та відновилася дія попередніх правовстановлюючих документів ОСОБА_4 , зокрема, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.06.2007 та державного акта № 014328 на земельну ділянку від 10.06.2011.

Суд установив, що за заявою ОСОБА_2 (а.с.38) державний реєстратор виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Попович В. В. 12.03.2018 вніс до ДРРП запис № 25196198 про речове право власності ОСОБА_1 на спірне будинковолодіння на підставі договору купівлі-продажу № 2525 (а.с.32). Внаслідок цієї реєстраційної дії будинковолодіння з 12.03.2018 отримало у ДРРП реєстраційний номер 258.

Суд зазначає про неправомірність цієї реєстраційної дії, оскільки ОСОБА_1 не була заявником, запис внесений без її відома, чинність правовстановлюючого документа, на підставі якого вчинена реєстраційна дія, припинилася ще 16.01.2018.

Того ж дня 12.03.2018 державний реєстратор виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради вніс до ДРРП відомості про скасування/анулювання права власності ОСОБА_1 на спірні будинковолодіння та земельну ділянку (а.с.32-34). Ці реєстраційні дії вчинені під час дії арешту, накладеного ухвалою суду від 03.11.2016. Отже, з 12.03.2018 спірні об`єкти нерухомого майна протиправно, без відома позивачки вибули з її володіння.

Ухвалою від 26.03.2018 Тисменицький районний суд за заявою ОСОБА_2 скасував заходи забезпечення позову, накладені ухвалою суду від 03.11.2016 (а.с.23).

Постановою від 02.05.2018 державний виконавець Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області у ВП № 52863783 зняла арешт із спірних будинковолодіння та земельної ділянки. Державний реєстратор Тисменицького РВ ДВС 02.05.2018 вніс до ДРРП запис про припинення обтяження № 25196084 будинковолодіння та запис про припинення обтяження № 17378686 земельної ділянки (а.с.33-34).

Постановою від 03.05.2018 апеляційний суд Івано-Франківської області скасував ухвалу Тисменицького районного суду від 26.03.2018 та відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, чим відновив дію заходів забезпечення позову щодо арешту будинковолодіння та земельної ділянки (а.с.24-25).

Однак, відомості про поновлення чинності арешту спірного майна до ДРРП внесені не були.

06.08.2019 державним реєстратором Тисменицької РДА Баліцькою У. М. на підставі заяви ОСОБА_2 від 31.07.2019 (а.с.48), який був представником по довіреності ОСОБА_4 , прийнято рішення № 48114737 про проведення державної реєстрації права власності на спірне будинковолодіння за ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним витягом (а.с.51).

Постановою від 21.08.2019 Верховний Суд скасував рішення Тисменицького районного суду від 02.11.2017 та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.01.2018 у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинковолодіння та земельної ділянки та відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (а.с.26-31).

Таким чином, з 21.08.2019 відновлено чинність правовстановлюючих документів ОСОБА_1 та її право приватної власності на спірне нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується наявною у спадковій справі копією свідоцтва про смерть (а.с.141).

19.09.2023 державний реєстратор виконкому Івано-Франківської міської ради Попович В. В. провів державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку на підставі державного акта № 014328 від 10.06.2011 (а.с.33). Оскільки державний акт втратив чинність внаслідок набрання законної сили постановою ВС від 21.08.2019, ця реєстраційна дія була неправомірною.

На підставі вказаної постанови ВС з 21.08.2019 втратив актуальність також запис від 31.07.2019 про право власності ОСОБА_4 на спірне будинковолодіння.

Вказані обставини не були відомі державному нотаріусу Тисменицької державної нотаріальної контори Колтун С. В., яка завела спадкову справу № 229/2023 після смерті ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_2 про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 22.08.2023 (а.с.138).

Суд установив, що відповідач ОСОБА_5 , звернувшись до нотаріуса з цією заявою, знаючи про постанову ВС від 21.08.2019 у справі № 352/1589/16-ц, в якій він був стороною, усвідомлюючи, що до складу спадщини ОСОБА_4 спірні об`єкти нерухомості не входять, діяв недобросовісно та приховав від державного нотаріуса Колтун С. В., державного реєстратора виконкому Івано-Франківської міської ради Поповича В. В. вказану обставину, при цьому використовував нечинні свідоцтво про право власності та державний акт на право власності на земельну ділянку, а також неактуальну інформацію про право власності із ДРРП.

Державний нотаріус Колтун С. В. видала ОСОБА_3 свідоцтва на право на спадщину за заповітом, а саме: свідоцтво від 22.08.2023 за реєстровим номером 810 на будинковолодіння АДРЕСА_1 (а.с.148) та свідоцтво від 28.09.2023 за реєстровим номером 986 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1553 га з кадастровим номером :01:003:0121 на АДРЕСА_1 (а.с.150), та здійснила державну реєстрацію речових прав власності на це майно за відповідачем, номери відомостей про речове право 51452952 від 22.08.2023 та 51913431 від 28.09.2023 відповідно (а.с.32-33).

Внаслідок таких недобросовісних дій відповідача спірне нерухоме майно без волі позивачки вибуло з її володіння. Наявність вказаних свідоцтв та записів у ДРРП порушує майнові права позивачки на спірні будинковолодіння та земельну ділянку.

Оціночна вартість спірного будинковолодіння на цей час становить 590000 грн (а.с.114), оціночна вартість спірної земельної ділянки становить 344000 грн (а.с.117).

Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 522/3999/23, за змістом вказаної норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

При цьому відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.13 постанови ВП ВС від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

У рамках судового розгляду цієї справи суд установив, що після скасування 21.08.2019 постановою Верховного Суду рішення Тисменицького районного суду від 02.11.2017 та постанови апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.01.2018 у справі № 352/1589/16-ц єдиними правоустановлюючими документами на спірні об`єкти нерухомості є договори купівлі-продажу від 08.11.2012 № 2525 та № 2528, а єдиним власником цих об`єктів є позивачка ОСОБА_1 . При цьому наявність неактуальної інформації у ДРРП про право власності, внесеної завдяки недобросовісній поведінці відповідача, самостійного правового значення при встановленні права власності не має.

Суд установив, що спірні об`єкти вибули з володіння позивачки без її волі. Станом на дату відкриття спадщини (30.12.2022) права власності на будинковолодіння та земельну ділянку спадкодавцю ОСОБА_4 не належали. Отже, видача відповідачу державним нотаріусом свідоцтв на право на спадщину та здійснення державної реєстрації права власності за відповідачем на вказані об`єкти були неправомірними. Відповідач незаконно набув права власності на спірні будинковолодіння та земельну ділянку.

Стаття 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто субєкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Такий висновок міститься в постанові ВП ВС від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Також Велика Палата ВС зазначила, що не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном і фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб.

Згідно п. 114, 115 постанови ВП ВС від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У разі позбавлення власника володіння нерухомим майном таке введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 1301 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Аналіз ст. 1301 ЦК України свідчить, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. При цьому оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).

Верховний Суд у постанові від 29.01.2024 у справі № 357/2144/22 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення, відповідно до п. 2, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України є способами захисту цивільного права.

З урахуванням викладеного суд погоджується з позицією представника позивача, що належним способом захисту прав позивачки є визнання недійсними свідоцтв на право на спадщину на спірні об`єкти нерухомого майна та віндикація витребування їх з чужого незаконного володіння відповідача, та приходить до висновку про задоволення обґрунтованих позовних вимог.

З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати з оплати судового збору в розмірі 11156,80 грн (2181,49 (а.с.11) + 605,60 (а.с.89) + 1211,20 (а.с.95) + 7158,51 (а.с.123)) та 2000 грн за проведення незалежної оцінки майна (а.с.120-122, 124), а всього 13156,80 грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 16, 321, 328, 387, 1216, 1217, 1218, 1301 ЦК України, ст. 2, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Якубовський Олександр Олександрович, до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіннязадоволити.

Визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22.08.2023 № 810 на будинковолодіння АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.09.2023 № 986 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1553 га з кадастровим номером :01:003:0121 на АДРЕСА_1 , видані ОСОБА_3 державним нотаріусом Тисменицької державної нотаріальної контори Колтун С. В. у спадковій справі № 229/2023.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 таке нерухоме майно:

-будинковолодіння АДРЕСА_1 вартістю 590000 грн, реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 258;

-земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1553 га з кадастровим номером :01:003:0121 на АДРЕСА_1 вартістю 344000 грн, реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 58.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , у користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати у розмірі 13156 (тринадцять тисяч сто п`ятдесят шість) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , с. Стриганці Івано-Франківського району Івано-Франківської області, РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_7 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , с. Стриганці Івано-Франківського району Івано-Франківської області, РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне рішення складене 17.04.2025.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ