Справа № 182/7489/23
Провадження № 2/0182/1522/2025
У Х В А Л А

Іменем України

21.04.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Апальков Є.В., про усунення від права на спадкування -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Апальков Є.В., про усунення від права спадкування.

26 березня 2025 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить суд вчинити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на легковий автомобіль марки Daewoo, моделі Lanos TF48Y, реєстраційним номером НОМЕР_1 , який був придбаний його покійним батьком після повторного одруження з відповідачкою по справі. Тому, оскільки вищевказаний транспортний засіб перебуває в користуванні відповідачки, позивач вважає, що вона може вчинити відповідні дії щодо спірного майна, що утруднить виконання рішення суду. Дана обставина й стала підставою для звернення до суду з заявою про забезпечення позову, на задоволенні якої наполягає.

Суд, розглянувши матеріали, дослідивши докази, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

З точки зору закону, значення заходів забезпечення позову полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч.7 ст.153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст.150 ЦПК України та до них належать, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

При цьому, відповідно до вимог ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п.4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами, дійсно, виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м.Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч.3 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в тому числі, й з викладених ОСОБА_1 обставин в заяві про забезпечення позову, легковий автомобіль марки Daewoo, моделі Lanos TF48Y, реєстраційним номером НОМЕР_1 , був придбаний покійним батьком позивача після повторного одруження з відповідачкою по справі.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, з урахуванням вимог закону, суд вважає, що в будь-якому випадку метою виду забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно є збереження його цілісності або в іншому випадку заборона на відчуження об`єкта. При цьому, арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученню.

Так, враховуючи предмет позову, мету застосування заходів забезпечення позову, яка в свою чергу полягає в накладенні арешту в цілому на весь транспортний засіб, що в даному випадку є неприпустимим, оскільки дана заборона буде вимагати від особи, в якої перебуває спірне майно певні обмеження та в гіршому випадку порушення інтересів відповідача щодо майна, яке можливо має бути спільним майном подружжя. Таким чином, з урахуванням обставини справи, а також предмету позову, суд вважає, що фактично на цей транспортний засіб поширюється режим спільної сумісної власності, поки іншого не доведено у встановленому законом порядку.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості особи користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивач просить накласти арешт на майно легковий автомобіль марки Daewoo, моделі Lanos TF48Y, реєстраційним номером НОМЕР_1 , хоча, в позовній заяві заявляє вимогу щодо визнання за ним права власності лише на 1/2 частину вищевказаного транспортного засобу.

Тому, приймаючи до уваги норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням принципу розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; зважаючи на те, що заявником заявлено вимогу про накладення арешту на майно в цілому, суд приходить до висновку, що заявлені такі заходи, на думку суду, не є співмірними ціні позову, а тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149, 150, 152, 154, 158, 353-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Апальков Є.В.. про усунення від права спадкування - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал