Справа № 932/2688/25
Провадження № 2/932/980/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська у складі головуючого судді Сітнікова Т.Б., за участі секретаря судового засідання Теліціної О.О., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Джихур Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська звернувся з представник ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить розірвати шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 07 лютого 2020 року Шевченківським районним у м. Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за актовим записом №53 та відновити позивачу своє дошлюбне прізвище ОСОБА_5 .

Позовна заява мотивована тим, що 07 лютого 2020 року між Позивачем - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, який зареєстрований у Шевченківському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за актовим записом №53, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданим 07 лютого 2020 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Від шлюбу є спільна неповнолітня дитина: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

3 01 травня 2024 року Позивач та Відповідач фактично припинили шлюбні відносини, живуть окремо, їх сім`я перестала існувати. За глибоким переконанням Позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. З того часу між Позивачем та Відповідачем, як між подружжям, будь яке спілкування відсутнє. Вони не мають спільних інтересів та в них різні погляди на сімейне життя та ведення господарства.

Все це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач вже протягом тривалого часу не має жодного бажання їх відновлювати, так як їх вже нічого не пов`язує з Відповідачем.

Протоколом автоматизованого розподілу від 14.03.2025 року справу було передано судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська Сітнікову Т.Б.

14 березня 2025 року відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом зроблено запит щодо визначення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача.

Згідно відповіді з управління з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за №1201.4.5-3359/1201.4-25 від 19.03.2025 року та відділу формувань та ведення реєстру територіально громад Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради вих. №02.3-24/730 від 20.03.2025 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 березня 2025 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 частково підтримав позовні вимоги, просив розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відмовляється від зміни прізвища Позивача на дошлюбне .

Представник відповідача ОСОБА_9 , не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

За положеннями ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу є однією із його засад. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

В судовому засіданні встановлено, що сторони 07 лютого 2020 року зареєстрували шлюб у Шевченківському районному у м. Дніпрі відділі реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що було складено актовий запис №53. Це підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , яке видане 07.02.2020 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 видане Шевченківським районним у м. Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 17.03.2017 року.

3 01 травня 2024 року Позивач та Відповідач фактично припинили шлюбні відносини, живуть окремо, їх сім`я перестала існувати. За глибоким переконанням Позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. З того часу між Позивачем та Відповідачем, як між подружжям, будь яке спілкування відсутнє. Вони не мають спільних інтересів та в них різні погляди на сімейне життя та ведення господарства.

Все це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач вже протягом тривалого часу не має жодного бажання їх відновлювати, так як їх вже нічого не пов`язує з Відповідачем.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Валліанатос та інші проти Греції" від 07.11.2013 року (Заяви № 29381/09 та № 32684/09) передбачено: "Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є "живим" документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя".

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно з вимогами ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Оскільки жоден з подружжя за час знаходження справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо встановлення певних фактів, зокрема, часу припинення відносин та ведення спільного господарства, суд відзначає, що згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Також, відповідно до норми ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Згідно ч. 4 ст. 78 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Враховуючи предмет доказування у даній справі, для висновку суду про те, що сторони фактично не підтримують шлюбних відносини, а отже сім`я розпалась, є достатнім тих доказів, які є в матеріалах справи, та обставин, що були встановлені в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258, 259, 261, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, який було зареєстровано 07 лютого 2020 року Шевченківським районним у м. Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за актовим записом №53, розірвати.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участі в судовому засіданні протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Сітніков Т.Б.