КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/617/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам», Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» про визнання електронних торгів з реалізації предмету іпотеки недійсними, скасування протоколу електронних торгів, акта про проведені електронні торги, свідоцтва про право власності, рішення про державну реєстрацію прав та витребування майна,

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - адвоката Богданової Марини Григорівни та Рубан Олени Ігорівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року в складі судді Цуранова А. Ю.,

встановив:

03.11.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову просила:

визнати недійсними електронні торги за лотом № 416090 від 14.05.2020 з реалізації предмета іпотеки, а саме домоволодіння в складі житлового будинку загальною площею 55,7 кв. м., земельної ділянки з кадастровим номером :06:046:0021, загальною площею 0,0819 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які оформлені протоколом № 480113 про проведення електронних торгів та скасувати протокол електронних торгів № 480113 від 14.05.2020, виданий ДП «Сетам» за результатами цих торгів;

скасувати акт головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бібаєвої В. В. про проведені електронні торги від 25 травня 2020 року;

скасувати свідоцтво про право власності серії та номер 1090, видане 11.06.2020 приватним нотаріусом Білоцерківського міського округу Київської області Деруном А. А., на об`єкт нерухомого майна - домоволодіння в складі житлового будинку загальною площею 55,7 кв.м. та земельної ділянки з кадастровим номером :06:046:0021, загальною площею 0,0819 га, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103) з індексним номером 52608702 від 11.06.2020, прийняте приватним нотаріусом Білоцерківського міського округу Київської області Деруном А. А.;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103) індексний номер 52609678 від 11.06.2020, прийняте приватним нотаріусом Білоцерківського міського округу Київської області Деруном А. А.;

витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 домоволодіння в складі житлового будинку загальною площею 55,7 кв.м. і земельної ділянки з кадастровим номером :06:046:0021 загальною площею 0,0819 га, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що 08.08.2007 р. між нею та ВАТ « Райффайзен банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/10-01/82/17600, на підставі якого вона отримала кредит в сумі 15 300 доларів США строком до 08.08.2014 року зі сплатою 13,5 % річних.

23 серпня 2007 року між нею і банком був укладений договір іпотеки для забезпечення вимог кредитного договору, за умовами якого в іпотеку банку було передано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами ,загальною площею 55,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав їй на підставі договору дарування , посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою 20 березня 1995 року, а також земельну ділянку площею 0,0819 га, що знаходиться за цією адресою.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2015 року ( справа №357/653/15-ц) з неї на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 200 032 грн 43 коп. та 3 654 грн судових витрат, всього 203 686 грн 43 коп.

12 серпня 2019 року було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа №357/653/15-ц.

12 травня 2020 року, з метою погашення заборгованості, нею було перераховано на рахунок Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) грошові кошти в сумі 123 000 грн, про що повідомлено виконавчу службу.

Оскільки залишок заборгованості становив суму 80 686,43 грн, що менше 20 розмірів мінімальної заробітної плати (94 460 грн), тому виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Бібаєва В. В., керуючись вимогами ч. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» повинна була зупинити звернення стягнення на її єдине житло та земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Заявка в.о. начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) №62839 від 08.04.2020 до ДП «Сетам» на реалізацію арештованого майна не відповідала Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, оскільки в ній : відсутня інформація щодо номеру виконавчого провадження в рамках якого здійснюється реалізація майна, при цьому зазначено, що майно арештовано у ВП НОМЕР_2; не вказано повні найменування боржника та стягувача, їх адреси, код ЄДРПОУ, не зазначена форма реалізації арештованого майна, відсутні відомості по наявність/відсутність згоди стягувача ( у разі реалізації заставленого майна/предмета іпотеки тощо.

14 травня 2020 року ДП «Сетам» провело електронні торги з реалізації предмета іпотеки: житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Переможцем торгів став ОСОБА_2 , за яким було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно.

Новий власник майна ОСОБА_2 , під примусом та з погрозами, зняв її та її сина з реєстрації у вказаному будинку та викинув їх речі на вулицю.

В результаті вказаний дій вона звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину співробітниками органів державної виконавчої служби, було відкрито кримінальне провадження №0000202 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, а саме службова недбалість в діянні службових осіб Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), розслідування триває.

Вона звернулась також до суду з позовом до ДП «Сетам», Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: АТ «Райффайзен Банк Аваль», приватний нотаріус Дерун А. А. , Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області про визнання недійсними електронних торгів нерухомого майна та протоколу проведення електронних торгів, визнання недійсним акта про проведені електронні торги нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування свідоцтва про право власності , поновлення реєстраційного обліку місця проживання особи ( справа №357/6497/20).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, вказаний позов залишено без розгляду. Скасовано ухвалу від 08 липня 2020 року про забезпечення позову, скасовано арешт на спірне нерухоме майно.

28 січня 2022 року спірний об`єкт нерухомого майна ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 .

Вважає, що електронні торги проведені з порушенням закону.

Оскільки квартира є єдиним її місцем проживання, реалізація нерухомого майна суперечить Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1304-VII).

В порушення вимог ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не повідомив про результати визначення вартості чи оцінки майна. Оцінювач його не обстежував. Ціна продажу майна визначена з порушеннями, які вплинули на результат торгів. Реальна вартість спірного домоволодіння у тричі більша за висновок оцінювача, що встановлено експертом в рамках кримінального провадження.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано недійсними електронні торги за лотом № 416090 від 14.05.2020 з реалізації предмета іпотеки, а саме домоволодіння в складі житлового будинку загальною площею 55,7 кв. м., земельної ділянки з кадастровим номером :06:046:0021 загальною площею 0,0819 га, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , які оформлені протоколом № 480113 від 14.05.2020 про проведення електронних торгів.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 домоволодіння в складі житлового будинку загальною площею 55,7 кв.м. і земельної ділянки з кадастровим номером :06:046:0021 загальною площею 0,0819 га, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2024 року вирішено питання розподілу судових витрат.

06.02.2024 представник ОСОБА_2 - адвокат Богданова М. Г. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року в частині задоволення позовних вимог, ухваливши в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції зазначено про порушення Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5 на стадії передачі майна на реалізацію, проте не встановлено порушень на стадії підготовки до проведення електронних торгів, наявність яких є підставою для застосування наслідків недотримання вимог, установлених ч. 1-3, 5., 6 ст. 203 ЦК України.

Суд залишив поза увагою, що порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

Судом не встановлено, чи вплинули і яким чином вплинули встановлені судом порушення на результати електронних торгів, що є обов`язковою умовою для твердження про порушення прав і законних інтересів позивача.

Зауважує, що ОСОБА_1 знала про існування виконавчого провадження щодо примусового стягнення з неї значної суми заборгованості, проте не вчиняла жодних дій з її погашення до того моменту, коли їй стало відомо про можливість передання майна на реалізацію.

Оскільки майно вибуло з власності позивача через електронні торги під час здійснення виконавчого провадження з метою погашення заборгованості за судовим рішенням, до цих правовідносин має бути застосована ч. 2 ст. 388 ЦК України згідно якої майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Позивачем не доведено, що ОСОБА_2 , що набув майно через електронні торги під час здійснення процедури виконавчого провадження, а в подальшому і новий власник майна - його дочка ОСОБА_3 не є добросовісними набувачами. Доказів, які б свідчили про обізнаність останніх про порушення порядку реалізації майна матеріали справи не містять.

21.02.2024 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Посилається на те, що під час винесення оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, порушив норми процесуального та матеріального права.

Свої доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин проігноровано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №202/841/18, від 23 жовтня 2019 року №922/3537/17, від 13 листопада 2019 року у справі №645/4220/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі №521/8368/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №199/7375/16-ц щодо застосування частини другої статті 388 ЦК України.

Зазначила, що вона отримала спірне домоволодіння від свого батька ОСОБА_2 . При цьому ОСОБА_1 не доводила існування будь-яких обставин на підтвердження її недобросовісності, а також ОСОБА_2 , який придбав його на торгах у порядку, встановленому для виконання судових рішень. ОСОБА_1 не надала суду доказів, що вона чи її батько знали чи могли знати про порушення порядку реалізації майна або знали чи могли знати про набуття майна всупереч закону.

В даному випадку зафіксовано порушення саме з боку держави в особі Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), а тому факт незаконного відчуження та допущення продажу домоволодіння не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача ОСОБА_3 .

Єдиною підставою для визнання електронних торгів недійсними, на думку суду першої інстанції, є передача спірного домоволодіння на реалізацію всупереч Закону № 1304-VII.

В такому випадку, зважаючи на відкриту кримінальну справу та незаконність дій органу державної виконавчої служби, неможливість визнання недійсними електронних торгів через незаконні державного виконавця, а також відсутність порушень норм Порядку реалізації арештованого майна, які б вплинули на результат таких торгів, належним способом захисту прав позивача є пред`явлення позову про відшкодування збитків з держави, а не визнання недійсними електронних торгів та витребування майна від добросовісного набувача.

Також зазначила, що судом першої інстанції під час визнання електронних торгів з реалізації предмета іпотеки недійсними не застосовано реституцію, яка передбачена статтею 216 ЦК України та спрямована на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення такого правочину.

02.05.2024 ДП «Сетам» подало пояснення, в яких просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

18.05.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Рашкова В. В. подала відзив на апеляційні скарги, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Зазначає, що при проведенні виконавчих дій у ВП НОМЕР_1 було виявлено порушення ч. 3 ст.13, ч.2,3 ст. 18,ч. 2 ст.48 , ч. 1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3, 4 Розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Мінюсту 29.09.2016 №2831/5, Закону № 1304-VII. Підтвердженням цього є Постанова №9 від 24.03.2021, яка видана Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Київській області за результатами перевірки виконавчого провадження. За наслідками перевірки державного виконавця Бібаєву В. В. притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а до в.о. начальнику відділу Загвоздкіної М. С. не вдалося застосувати заходи реагування через звільнення із займаної посади.

Звертає увагу, що в повідомленні про дату проведення торгів організатор аукціону навмисно вказав 12 травня 2020 року, що не відповідає реальній даті проведення аукціону - 14 травня 2020 року. Останній не перевірив повноту заповнення заявки та не повідомив начальника відділу державної виконавчої служби про необхідність усунення недоліків.

Вважає, що оскільки нерухоме майно вибуло із власності ОСОБА_1 без її волі, суд правомірно дійшов до висновку, що наявні достатні правові підстави для безумовного його витребування від ОСОБА_3 .

03.06.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Маліцький О. О. через підсистему «Електронний суд» подав відзив на апеляційні скарги, в якому просить рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на ч. 2 ст. 388 ЦК України заначив, що відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 25 листопада 2020 року, справа №442/4841/17, наявність факту реалізації майна з прилюдних торгів не є безумовною підставою для відмови в позові за ч. 2 ст. 388 ЦК України. Потрібно становити відсутність порушень при проведенні порядку реалізації майна, встановленому для виконання судових рішень. Такий Порядок реалізації арештованого майна, затверджений наказом Мінюсту від 29.09.2016 №2831/5. При наявності порушень продажу майна у порядку, встановленому для виконання судових рішень, є неможливим застосування ч. 2 ст. 388 ЦК України.

При розгляді справи в суді першої інстанції були встановлені численні порушення вказаного Порядку та підтверджені наявними в справі доказами, що знайшли своє відображення в судовому рішенні.

Зазначив, що ОСОБА_3 набула право власності на спірне нерухоме майно за договором дарування, а тому ставити питання щодо компенсації їй витрат, порушення статті 1 протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод є неприйнятним.

17.06.2024 Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав письмові пояснення, в яких підтримав доводи апеляційних скарг.

Інші учасники справи правом надання відзиву на апеляційні скарги не скористались.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Мельничик М. Г. , представник ОСОБА_3 - адвокат Ганчук Г. В. подані ними апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити.

Представники Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) - Бібаєва В. В. та АТ «Райффайзен Банк» - Салтиков С. С. також просили подані апеляційні скарги задовольнити.

Представники ОСОБА_1 - адвокати Маліцький О. О. та Рашкова В. В. просили в задоволенні апеляційних скарг відмовити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою 20 березня 1995 року, зареєстрованого в Білоцерківському БТІ 20 березня 2002 року набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 55,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З 23.03.2002 ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Крім неї в будинку були зареєстровані 2-є осіб: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12 т.1).

Крім цього, ОСОБА_1 була власницею земельної ділянки площею 0,0819 га, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №033494, виданого Білоцерківською міською Радою Київської області 09 вересня 2004 року, кадастровий номер :06:046:0021.

08.08.2007 між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/10-01/82/17600, за яким банк надав, а вона отримала кредит в сумі 15 300 доларів США строком до 08.08.2014 року зі сплатою 13,5 % річних. Кредитні кошти надано для використання на споживчі цілі.

23.08.2007 між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» укладений договір іпотеки, за яким житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка, загальною площею 0,0819 га, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, на якій розташований вказаний будинок, були предметом іпотеки та виступали, як забезпечення зобов`язання ОСОБА_1 перед банком.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2015 року ( справа №357/653/15-ц) з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 200 032 грн 43 коп. та 3 654 грн судових витрат, всього 203 686 грн 43 коп.

12.08.2019 головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Бібаєвою В. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 12.08.2019 щодо примусового виконання виконавчого листа №357/653/15-ц.

29.11.2019 головним державним виконавцем Бібаєвою В. В. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Відповідно до висновку ТОВ «Приватна експертна служба» від 21.12.2019 про вартість нерухомого майна - житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами загальною площею 55,7 кв.м. та земельної ділянки з кадастровим номером :06:046:0021 загальною площею 0,0819 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вартість об`єкта оцінки становить 297 850 грн, в тому числі: житлового будинку - 236 460 грн; земельної ділянки - 61 390 грн.

08.04.2020 в.о. начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області М. Загвоздкіною направлено ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна.

Відповідно до листа ДП «Сетам» від 13.04.2020 №2725/17-18-20, останнє повідомляє відомості щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів, зокрема, день та час проведення електронних торгів - 12.05.2020 09:00 (а.с.33 т.3).

12.05.2020 ОСОБА_1 на рахунок Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ( далі - відділ) в рахунок погашення заборгованості сплатила грошові кошти в сумі 123 000 грн на рахунок з обліку депозитних сум відділу (а.с. 31 т.3).

13.05.2020 ОСОБА_1 звернулась до відділу з заявою, в якій повідомила про здійснення 12.05.2020 часткового погашення заборгованості у виконавчому провадженні НОМЕР_1, про що було повідомлено державного виконавця ОСОБА_6 по мобільному телефону. Просила зупинити проведення електронних торгів. Вказана заява надійшла до відділу 14.05.2020 (а.с. 30- 32 т. 3).

14.05.2020 ДП «Сетам» проведено електронні торги з реалізації предмета іпотеки, оформлені протоколом № 480113, переможцем яких став ОСОБА_2 , запропонувавши найвищу цінову пропозицію в розмірі 434 861 грн.

22.05.2020 на рахунок з обліку депозитних сум відділу надійшли кошти в сумі 413 117,95 грн із призначенням платежу: кошти за придбання майна ОСОБА_2 лот №416090.

25.05.2020 головним державним виконавцем Бібаєвою В. В. складено Акт про реалізацію предмета іпотеки.

28.05.2020 державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з майна боржника, а також постанову про зняття арешту з коштів боржника.

09.06.2020 в.о. заступника начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Бібаєвою В.В. складено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». В постанові зазначено, що домоволодіння, яке належить ОСОБА_1 , реалізовано за ціною 434 861 грн, на користь стягувача перераховано кошти в сумі 203 686,43 грн, стягнуто виконавчий збір - 20 368,64 грн, витрати виконавчого провадження - 569 грн. Кошти в сумі 311 493,88 грн, як залишок від реалізації іпотечного майна, підлягають перерахуванню боржнику після надання банківських реквізитів.

10.06.2020 надано відповідь на звернення ОСОБА_1 , яке надійшло до відділу 14.05.2020.

11.06.2020 приватним нотаріусом Білоцерківського міського округу Київської області Деруном А. А. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності, реєстровий № 1090, та прийнято рішення про державну реєстрацію права власності останнього на спірне майно, індексний номер 52608702, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103 (а.с. 43 т. 1).

11.06.2020 ОСОБА_1 знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13 зв. т.1).

08.07.2020 ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до суду про визнання недійсними електронних торгів нерухомого майна та протоколу проведення електронних торгів, визнання недійсним акта про проведені електронні торги нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування свідоцтва про право власності, поновлення реєстраційного обліку місця проживання особи ( справа №357/6497/20), яка ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2021 року залишена без розгляду, скасовано вжитий захід забезпечення позову у вигляді арешту на спірне домоволодіння. Підставою для залишення без розгляду позову стала повторна неявка позивача до суду за відсутності заяви про розгляд справи без участі позивача та наявністю перешкод завершення розгляду справи в зв`язку з неявкою сторони позивача. Постановою Київського апеляційного суду від 16.12.2021 ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.03.2021 залишено без змін.

01.10.2020 ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківської місцевої прокуратури з заявою, в якій повідомила про протиправне вибуття з її власності житлового будинку, в якому був прописаний та проживав її неповнолітній син.

За вказаним фактом 01.10.2020 Білоцерківською місцевою прокуратурою внесені відомості до ЄРДР за № 0000202.

Начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Прилуцькою М. О. , на виконання доручення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №2929/20.4.2/32-21 від 11.03.2021 щодо проведення перевірки матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №357/653/15-ц від 30.06.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 203 686,43 грн, 24.03.2021 винесено Постанову №9 про результати перевірки виконавчого провадження.

За результатами перевірки встановлено, що майно боржника підпадало під мораторій, визначений Законом № 1304-VII , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виступає як забезпечення зобов`язання за споживчим кредитом, у власності боржника немає іншого житлового нерухомого майна та загальна площа майна боржника не перевищує 250 кв.м. для житлового будинку. Таким чином, головним державним виконавцем Бібаєвою В. В. порушено вищезазначені вимоги Закону.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту зівки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання та демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх видав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна.

Однак, в. о. начальника відділу Загвоздкіною М. С. підписано та надіслано заявку на реалізацію арештованого майна до Організатора електронних торгів, чим порушено вищезазначені вимоги Порядку.

Вказаною постановою визнано дії в.о. начальника відділу Загвоздкіної М. С. під час здійснення ВП № НОМЕР_1 такими, що здійснені з порушенням вимог пункту 4 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1301/29431.

Також визнано дії головного державного виконавця відділу Бібаєвої В.В. під час здійснення вказаного виконавчого провадження такими, що здійснені з порушенням вимог ч. 3 ст. 13, ч. 2, 3 ст. 18, ч. 2, 5 ст. 48, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції від 20.03.2020) (а.с. 95-103 т. 2).

28.01.2022 спірний об`єкт нерухомості ОСОБА_2 подарував своїй дочці ОСОБА_3 .

Відповідно до звіту ТОВ «Інфо-Центр Консалт» про оцінку майна, житлового будинку загальною площею 55,70 кв.м. та земельної ділянки 0,0819 га, кадастровий номер ::06:046:0021, за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість вказаного майна станом на 15.03.2023 становить 584 260 грн, в тому числі вартість житлового будинку - 427 617 грн та вартість земельної ділянки - 156 643 грн. (а.с. 194-204 т. 2).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині визнання недійсними електронних торгів за лотом № 416090 від 14.05.2020 з реалізації предмета іпотеки, а саме домоволодіння в складі житлового будинку загальною площею 55,7 кв. м., земельної ділянки з кадастровим номером :06:046:0021, загальною площею 0,0819 га, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , які оформлені протоколом № 480113 від 14.05.2020 про проведення електронних торгів, суд першої інстанції виходив з того, що реалізація реалізація арештованого майна шляхом проведення електронних торгів є спеціальною процедурою продажу такого майна, що складається з декількох етапів, які є невід`ємними один від одного та не можуть розглядатися окремо, адже вони є істотними умовами проведення торгів (правочину).

Відповідно до п. 4 розділу II Порядку реалізація арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1301/29431 (в редакції від 13.02.2020) начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна.

У разі встановлення відповідності заявки на реалізацію арештованого майна та доданих документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує таку заявку (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, Організатору в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Система.

Відповідно до абз. 2 пункту 2 розділу ІІ Порядку, заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити такі дані: повне найменування відділу державної виконавчої служби або прізвище ім`я, по батькові (за наявності) приватного виконавця, виконавчий округ, номер посвідчення приватного виконавця; номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчих проваджень; повні найменування боржника та стягувача, їх адреси, код за ЄДРПОУ для юридичних осіб; форма реалізації арештованого майна (електронні торги чи торги за фіксованою ціною); вид майна (зазначається відповідно до категорій, які використовуються на Веб-сайті); найменування майна, включаючи назву моделі, модифікації та інші складові найменування, які зазначаються згідно з реєстраційною, технічною та іншою документацією або наявними позначками на самому майні; відомості про майно, яке передається на реалізацію, його склад, характеристики, опис, включно з інформацією про явні дефекти, відсутні елементи, обмежену функціональність (додатково зазначається інформація, визначена пунктами 6 10 розділу ІІІ цього Порядку); місцезнаходження майна (для нерухомого майна точна поштова адреса, для рухомого адреса зберігача); відомості про зберігача майна (найменування, фактична та юридична адреси, телефон, електронна адреса); відомості про чинні обтяження майна, зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек); вартість майна.

Однак, заявка виконуючого обов`язків начальника Білоцерківського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) № 62839 від 08.04.2020, яка направлена ДП «Сетам», не відповідає вказаному пункту Порядку, оскільки в ній: відсутня інформація щодо номеру виконавчого провадження в рамках якого здійснюється реалізація майна, при цьому зазначено, що майно арештовано у ВП № НОМЕР_2; не вказано повні найменування боржника та стягувана, їх адреси, код за ЄДРПОУ - для юридичних осіб; не зазначено форма реалізації арештованого майна (електронний аукціон чи аукціон за фіксованою ціною); відсутні відомості про наявність/відсутність згоди стягувана (у разі реалізації заставленого майна/предмета іпотеки згоди стягувана та заставодержателя/іпотекодержателя) на проведення третього електронного аукціону у спосіб продажу майна з можливістю зниження стартової ціни лоту; не вказано відомості про зберігача майна (найменування, фактична та юридична адреси, телефон, електронна адреса).

Відповідно до пунктів 4-5 розділу II Порядку, перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, Організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів.

Однак, всупереч вказаним нормам Порядку, Організатор не перевірив повноту заповнення заявки та не повідомив начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків.

Суд також врахував порушення абз. 1 пункту 3 розділу II Порядку, відповідно до якого виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна.

Матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про ознайомлення ОСОБА_1 з результатами оцінки арештованого майна, при цьому заявка на реалізацію арештованого майна позивача сформована передчасно.

Суд зазначив, що вказані порушення Порядку реалізація арештованого майна, кожне окремо саме по собі не дає підстав для визнання оскаржуваних торгів недійсними, однак в сукупності, на думку суду першої інстанції, є свідченням порушення прав і законних інтересів ОСОБА_1 .

Поряд з цим, відповідно до п. 1 Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII (в редакції станом на 14.05.2020), не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 значилась зареєстрованою за спірною адресою в період з 23.03.2002 до 11.06.2020.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 333896181 від 29.05.2023 відомості про нерухоме майно, яке б перебувало у власності позивача, у реєстрі відсутні.

Отже, аналізуючи вказані факти, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач постійно проживала у спірному будинку, загальна площа якого не перевищує 250 кв.м, іншого нерухомого майна у власності позивача немає та згоди на відчуження спірного майна вона не надавала.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Судом встановлено, що предмет іпотеки виступає як забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за споживчим кредитним договором, наданим позивачу в іноземні валюті, тому дії з відчуження житла без згоди власника предмета іпотеки не відповідають вимогам статті 203 ЦК України.

Таким чином, в силу статей 203, 215 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстави для задоволення позову в частині визнання електронних торгів з реалізації предмета іпотеки недійсними.

З огляду на імперативні законодавчі норми, щодо продовження строків, зокрема спеціальної давності, на строк дії карантину, воєнного стану та фактичне зупинення дії закону в цій частині, суд першої інстанції відхилив доводи відповідачів щодо пропуску строку позовної давності по заявленим вимогам.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у вказаній частині апеляційний суд виходить з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина сьома статті 51 Закону України «Про виконавче провадження»).

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону (стаття 41 Закону України «Про іпотеку», тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з підпунктами 1, 2 пункту 1 якого в редакції, чинній на час вчинення виконавчої дії, передбачено, що протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки).

Згідно з пунктом 4 цього Закону протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16, викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Схожі висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц, Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19), від 21 березня 2018 року у справі № 725/3212/16-ц (провадження № 14-3цс18) та багатьох інших.

Тобто, для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

У пунктах 57, 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21), вказано, що «за змістом статті 1 Закону № 1404-VIII державний виконавець має вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням цього Закону, але й інших законів, виконання яких є обов`язковим під час виконавчого провадження (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 7 грудня 2022 року у справі № 908/1525/16 (пункт 80)). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що мораторій на відчуження державного майна, запроваджений Законом № 2864-III у відповідній редакції, не стосувався випадків примусового виконання рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами. Однак цей виняток не охоплює випадки примусового виконання будь-якого іншого рішення суду (близький за змістом висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 908/85/16 (пункт 4.28)), бо під час такого виконання діє передбачена Законом № 2864-III заборона. Тому після проведення публічних торгів на виконання іншого рішення суду, ніж щодо виплати заробітної плати й інших виплат, що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, наступне перерахування отриманих від реалізації обмеженого в обороті майна коштів на погашення саме заборгованості за такими виплатами не легалізує ці торги».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 707/2879/19 вказано, що:

«мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачав втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Вказаний Закон діяв до 23 вересня 2021 року і не дозволяв органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності».

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що спірне нерухоме майно використовувалось позивачем як місце постійного проживання, інше нерухоме житлове майно за позивачем на праві власності не зареєстровано.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що на житловий будинок загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який використовувався як місце постійного проживання позивачем та був предметом іпотеки на забезпечення вимог за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, не могло бути звернуто стягнення у зв`язку із дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Факт непроживання позивачки в спірному житловому будинку відповідачі не довели, водночас ОСОБА_1 на підтвердження своїх доводів надала докази того, що вона була зареєстрована у вказаному будинку та проживала там. З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно суд встановив, що позивачці на праві приватної власності належало єдине майно, а саме спірний будинок. Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції правильно виходив з того, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону № 1304-VII, а тому на предмет іпотеки не могло бути звернено стягнення.

При цьому державний виконавець не перевірив та не оцінив наявність обставин, які в силу закону виключають можливість примусового виконання рішення суду, неправомірні дій останнього вплинули на результат електронних торгів, внаслідок чого законні інтереси ОСОБА_1 були порушенні під час здійснення електронних торгів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 711/750/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 645/984/18, від 06 жовтня 2021 року у справі № 161/21094/19, від 20 вересня 2023 року у справі № 759/17254/20.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Тлумачення частини п`ятої статті 267 ЦК України свідчить що під поважними причинами пропуску позовної давності слід розуміти такі обставини, що з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову.

Згідно зі статтею 48 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній станом на час проведення торгів іпотеко держатель) іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Положення статті 253 ЦК України поширюються на всі випадки встановлення початку перебігу строків. Касаційний суд, з урахуванням принципу розумності, враховує, що в окремих положеннях ЦК міститься правило про визначення перебігу строку «від дня» чи «з часу», а не «від наступного дня». Такий прийом законодавчої техніки законодавець застосував, керуючись принципом економії нормативного матеріалу, проте він жодним не змінює загального правила передбаченого в статті 253 ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19).

Отже, до вимог про оскарження прилюдних (електронних) торгів з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки, застосовується спеціальна позовна давність, передбачена статтею 48 Закону України «Про іпотеку», перебіг якої починається з наступного дня після дня проведення торгів.

Оскільки оспорювані електронні торги відбулись 14 травня 2020 року, спеціальна позовна давність, установлена статтею 48 Закону України «Про іпотеку», спливала 15 серпня 2020 року.

Разом з тим, Законом України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19» (далі - Закон №540-ІХ), який набрав чинності 02 квітня 2020 року, продовжено позовну давність на період карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв до 01.07.2023.

Законом України від 17 березня 2020 року №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21та від 20 квітня 2023 року у справі №728/1765/21 зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX, перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

У даній справі строк на оскарження прилюдних торгів розпочався 15 травня 2020 року та продовжився на період карантину, а тому пред`явлення 03.11.2022 ОСОБА_1 позову про визнання недійсним електронних торгів відбулося з дотриманням строку позовної давності.

Ухвалюючи рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Оскільки нерухоме майно вибуло із власності позивача без її волі, суд дійшов висновку, що наявні достатні правові підстави для безумовного його витребування від останнього набувача.

Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За загальним правилом, закріпленим у статті 387 ЦК України, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача, однією з яких є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Водночас відповідно до частини другої статті 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

З урахуванням викладеного можна дійти висновку, що можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння.

Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 285/3414/17 (провадження № 61-38274св18) зазначив, що, застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) зроблено висновок про те, що частина друга статті 388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто, на підставі частини другої статті 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №908/976/19 (провадження № 12-10гс21) зроблено висновок про те, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть. Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що спірне майно реалізоване на електронних торгах у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, ОСОБА_2 є власником агентства нерухомості ТОВ "КОНСАЛТИНГ ОКО", його дочка ОСОБА_3 є керівником вказаного товариства, останні знали про те, що спірне майно було предметом іпотеки, були обізнані про обставини набуття такого майна під час дії мораторію, він особисто повідомляв чоловіка ОСОБА_3 про те, що буде судова справа.

З огляду на встановлення незаконності набуття у власність спірного нерухомого майна ОСОБА_2 на підставі електронних торгів, які визнані судом недійсними, істотність порушення законних інтересів ОСОБА_1 , яка втратила єдине майно, яке використовувалось нею як постійне місце проживання, під час дії закону, який унеможливлював вчинення дій з його продажу, враховуючи вчинення останньою активних дій, спрямованих на відновлення свого порушеного права, в тому числі звернення до суду, депутата, державних виконавчих органів, а також до Білоцерківської місцевої прокуратури з приводу протиправного вибуття з її власності житлового будинку, внесення прокуратурою 01.10.2020 про це відповідних відомостей до ЄРДР за №0000202, про що був обізнаний ОСОБА_2 , подальше відчуження останнім цього майна своїй дочці ОСОБА_3 на підставі договору дарування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для його витребування на користь позивача від кінцевого набувача, який не може вважатись добросовісним.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 , як титульний власник спірного майна, набутого за безвідплатним договором, у розумінні частини другої статті 388 ЦК України є недобросовісним набувачем, а тому воно може бути витребувано у неї.

У справі, що розглядається, враховано неправомірність реалізації майна на електронних торгах у порядку виконання судового рішення, з урахуванням наведених позивачем підстав на обґрунтування позову та фактичних обставин, встановлених у справі. Наявність у апелянтів іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості ухваленого у справі рішення.

При цьому положення частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення переданого на виконання недійсного правочину майна, яке було відчужене третій особі. Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Тобто застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином за положеннями статті 216 ЦК України є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц, від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 910/7606/17, від 11 липня 2018 року у справі № 910/8955/16, від 06 серпня 2019 року у справі № 910/1922/18, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 757/57019/17-ц, від 24 червня 2021 року у справі № 331/4782/18).

Доводи відповідачів про те, що ОСОБА_1 були перераховані державним виконавцем залишок коштів від реалізації майна на її рахунок не можуть свідчити про її недобросовісність та спрямованість її дій на безпідставне збагачення.

Крім цього, на вказану обставину відповідачі не посилались, заперечуючи проти позову, та вона не була предметом дослідження суду першої інстанції.

Про незгоду ОСОБА_1 з реалізацією єдиного житла свідчать активні дії останньої, спрямовані на його повернення, в тому числі сплата значної частини боргу, а тому відсутні підстави для висновку, що отримавши залишок коштів на свій рахунок від державної виконавчої служби вона дала зрозуміти сторонам правочину, що не буде його оскаржувати.

З огляду на обставини, що можуть свідчити про недобросовісність дій набувача спірного майна, враховуючи, що в будинку тривалий час була зареєстрована та мешкала позивачка з сином, який набув повноліття лише в грудні 2019 року, а також наявність обґрунтованих сумнівів щодо можливості його огляду покупцем до набуття її у власність з прилюдних торгів, доводами апеляційних скарг не спростовуються.

За обставинами справи відповідач мав об`єктивну можливість, міг і повинен був проявити звичайну обачливість, отримати у власника будинку інформацію про зареєстрованих в ній осіб, статус цього майна та перевірити обставини, на які посилався продавець при укладенні з ним договору, який за юридичною природою прирівнюється до договору купівлі-продажу.

В даному випадку витребування майна на користь ОСОБА_1 є виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.

Цивільне законодавство передбачає як право витребування майна його власником (статті 387, 388 ЦК України), так і визначає правові наслідки вилучення товару у покупця на користь третьої особи, на підставах, що виникли до його продажу, зокрема і право на відшкодування саме продавцем покупцю завданих збитків (стаття 661 ЦК України), на що має право і відповідач, пред`явивши відповідний позов.

Наведені в обґрунтування апеляційної скарги інші доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки, вони не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалені по справі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мельничик Марини Григорівни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2025 року.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук