Справа № 452/2520/24
Провадження № 2/452/213/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"27" березня 2025 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.
при секретарі Кафтан О.Ю.,
із участю: представника позивача адвоката Кіт В.Ю.,
представника відповідача адвоката Шийки І.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки у спільній сумісній власності, -
Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем із 13 вересня 1980 року; рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25.04.2024р. шлюб між сторонами розірвано; за час перебування у шлюбі подружжя нажило нерухоме майно, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 , який був зареєстрований на праві власності за чоловіком ОСОБА_2 . Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу до такого входять житловий будинок, господарські будівлі та споруди, вбиральня, погріб, огорожа; зазначений будинок сторони будували під час перебування в шлюбі за спільні кошти, позивач їздила на заробітки і всі кошти вкладала у будинковолодіння. Відтак вважає, що має право на частку в спільному майні подружжя та просить рішенням суду визнати за нею право власності на частину житлового будинку.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Кіт В.Ю. в інтересах своєї довірительки позов підтримав та просив такий задовольнити з підстав, викладених у зверненні до суду.
Представник відповідача адвокат Шийка І.І. в інтересах свого довірителя позов визнав частково та пояснив, що господарські будівлі, які знаходяться на території домогосподарства належали батькам ОСОБА_3 і не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягають поділу.
Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, суд уважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав:
Згідно із частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був зареєстрований 13 вересня 1980 року виконавчим комітетом Вишнянської сільської ради Городоцького району Львівської області, який був розірваний рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25.04.2024р.
За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 29 січня 2019 року зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 , виданого 27.12.2008р. Луківською сільською радою Самбірського району Львівської області.
Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 20.05.2024р. у будинковолодіння по АДРЕСА_1 входить житловий будинок під літ. А-2, сарай під літ Б, вбиральня під літ. В, погріб під літ. ПГ, криниця під літ. К, огорожа під літ. 1-3.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. №11).
Зі змісту п. п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.
При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Також суд констатує, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України, де закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року в справі №404/1515/16-ц.
Таким чином, оскільки спірний житловий будинок набутий сторонами за час перебування у шлюбу, такий однозначно являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя та має бути поділеним у рівних частках. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку, докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, відсутні.
При цьому суд критично ставиться до твердження представника відповідача адвоката Шийки І.І., котрий посилався на те, що господарські будівлі, які відносяться до спірного будинку, належали батькам відповідача, що підтверджували у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а тому поділу не підлягають. Дані обставини спростовані дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме те, що житловий будинок та його господарські будівлі становлять цілісний комплекс як будинковолодіння, у минулому не були розділені на окремі домоволодіння та зареєстровані вцілому на праві власності за ОСОБА_2 , а тому є єдиним об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягають фактичному поділу в рівних частках. Таким чином, враховуючи вказані обставини а також те, що спірне нерухоме майно являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя, однак таке зареєстровано на праві приватної власності за відповідачем, між сторонами не досягнуто домовленості про порядок поділу спільного майна, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на частину будинковолодіння АДРЕСА_2 .
Поділити в ідеальних частках між сторонами вказане майно, визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІПН НОМЕР_3 , - в порядку поділу спільного сумісного майна право власності на частину житлового будинку загальною площею 206кв.м., житловою площею 133,6кв.м. із господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. Б площею 40,2кв.м., вбиральня літ. В площею 1квм., погріб літ Пг площею 15,4кв.м., криниця літ. К, огорожа 1-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 3809(три тисячі вісімсот дев`ять)грн. сплачених судових витрат.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення 4 квітня 2025 року повного судового рішення.

Суддя