Справа № 344/1000/25
Провадження № 2/344/1833/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Комуніцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином -

ВСТАНОВИВ:

Позивач з позовною заявою до відповідачів, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів 800 000 ( вісімсот тисяч) гривень заподіяну моральну шкоду.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у провадженні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області знаходилася кримінальна справа №352/605/16-к про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. За результатами розгляду такої справи було встановлено обставини події ДТП, зокрема, що за наслідком неправомірних дій, порушень ПДР, відповідачів настала смерть пасажира автомобіля марки «Додж» ОСОБА_4 .. В судовому засіданні підсудні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заявили клопотання про звільнення їх від кримінальної відповідальності на підстав ст. 49 КК України,у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільні позови заявлені до них, просили залишити без розгляду.

Судом було задоволено таке клопотання. Відтак, моральна шкода їй була не відшкодована.

Завдана їй моральна шкода полягає у тому, що внаслідок протиправних дій відповідачів вона втратила сина, що є непоправною трагедією в житті будь-якої матері. Після смерті сина її здоров`я дуже погіршилось. Її чоловік, після події ІНФОРМАЦІЯ_1 також почав хворіти, в результаті чого помер. На даний час, вона залишилась фактично самотньою літньою жінкою, позбавленої можливості підтримки від своєї дитини.

Описати її відчуття та страждання від втрати дитини, і донести їх до розуміння зі сторони відповідачів чи суду надзвичайно важко по тій причині, що це явище не є нормальним, вона не пов`язане із фізичним болем, який кожна людина по різних підставах могла б відчути в більшій чи меншій мірі. Біль втрати своєї дитини, є не до порівняння, і його неможливо передати емоційно чи словесно в тексті позовної заяви.

Однак, незважаючи на пережите нею горе на емоційному рівні, її життя негативно змінилося у всіх сферах, починаючи зі її стану здоров`я і до дрібного побутового рівні.

Що стосується відповідачів, то окремо хоче зазначити, що їхня поведінка в кримінальному процесі, котра на протязі 10 років зводилась до невизнання вини, примушувала її відвідувати усі судові засідання, яких було більше 60.

Протягом 10 років вона змушена була приймати участь у справі, з особами, котрі після спливу терміну притягнення до кримінальної відповідальності вже ж такими визнали свою вину і причетність до смерті її сина. Однак увесь час постійно зустрічаючись з нею в суді вони не проявили жодного співчуття, не попросили ви бачення, не запитали чи вона потребу бодай якоїсь допомоги, незважаючи на те, що розуміли свою винуватість.

Незважаючи на те, що в грошовому еквіваленті оцінити моральну шкоду надто важко, проте вважає, що з відповідачів її слід стягнути саме в сумі 800 000 гр.

22.01.2025 - ухвалою судді відкрито провадження у справи, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

10.02.2025 - від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому у задоволенні позовних вимог до нього просив відмовити. Зокрема, зазначив, що ДТП сталось за змішаної вини, як його, так і водія автомобіля Mazda 6, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 .

В свою чергу він не заперечує, що позивачу, смертю сина внаслідок ДТП, заподіяно моральну шкоду. Водночас, вважає, що шкода зазначена у позовній заяві - 800 000 грн., є необґрунтованою значно завищеною, такою, що не відповідає ступеню фізичних та духовних страждань позивача.

Тому з урахуванням змішаної форми вини частка моральної шкоди, яка би підлягала стягненню з нього, має відповідати половині встановленого судом розміру моральної шкоди, завданої позивачу.

Разом з тим, під час, розгляду кримінальної справи потерпіла ОСОБА_1 , під час судового засідання, 02.12.2016 підтвердила факт передачі їй грошей від його імені на суму 5 500 Євро як відшкодування завданої шкоди. Такі гроші передав його товариш, у той час коли він перебував у лікарні з тілесними ушкодженнями, отриманими під час ДТП 01.07.2014.

Вважає, що враховуючи, що шкода є необґрунтованою, значно завищеною, такою, що не відповідає ступеню душевних та фізичних страждань позивача, з урахуванням змішаної вини відповідачів, а також того факту, що позивачем від нього було отримано 5500 євро ( відшкодування шкоди), що станом на 08.02.2025 складає 236 674 грн. 35 коп, тому моральна шкода не підлягає до відшкодування з нього.

Також просив, врахувати, що він є вдівцем без додаткових джерел доходу, проживає з малолітнім сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який постійно хворіє, рухомого та нерухомого майна у нього немає. Відповідно, він не буде мати можливості відшкодувати таку велику суму, що зазначена у позові, оскільки таке поставить його за межу фізичного виживання.

10.3.2025- відповідачем ОСОБА_2 подано клопотання про долучення звукозапису свого засідання у справі №352/605/16-к за 02.12.2016.

12.03.2025 - ухвалою суду закрито підготовче провадження.

Позивач та її представник - адвокат Говзан М.М. у вступному слові позовні вимоги підтримали з мотивів, що виклали у позові. Позов просили задоволити. Зокрема, позивач доповнила, що не вважає, що саме відповідач ОСОБА_5 відшкодував їй частину шкоди в сумі 5500 євро, такі кошти зібрали всі друзі сина.

Відповідачі на розгляд справи не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про такий.

Вислухавши вступне слово сторін, суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківській області у справі №352/605/16-к від 10.12.2024, звільнено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 286 КК України у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000191 від 01.07.2014, на підставі ст.ст. 44, 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0000191 від 01.07.2014 про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,- закрито.

Цивільні позови в даному кримінальному провадженні заявлені потерпілими ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування заподіяних злочином збитків - залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як випливає з ч. 1 ст. 44 КК України звільненню від кримінальної відповідальності підлягає лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення. Аналогічне формулювання міститься і в ч. 1 ст. 49 КК України, відповідно до якої «особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки…»

Відтак звільнятися від кримінальної відповідальності може лише особа, яка є винною у вчиненні кримінального правопорушення. З цих мотивів, відповідну підставу звільнення від кримінальної відповідальності в теорії і вважають нереабілітуючою.

Відповідний висновок виклав Верховний Суд в постановах від 19.11.2019 у справі №345/2618/16 к провадження №51-1491 км19, від 17.11.2020 у справі №333/6733/16-к провадження №51-4179км20, ухвалах від 02.12.2020 у справі №509/4247/17 провадження №51-5696ск20, від 27.01.2021 у справі №140/1547/15-к провадження №51-336ск 21, від 19.03.2021 у справі №451/1380/17 провадження №51-1253ск21.

Так, вказаною ухвалою суду, зокрема встановлено, що у результаті порушення водіями ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Додж» р.н. НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки «МАзда6», р.н. НОМЕР_1 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажир автомобіля марки «Додж» ОСОБА_4 загинув від відкритої черепно-мозкової травми, з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами в речовину головного мозку, під м`які оболонки головного мозку, під м`які тканини голови, яка ускладнилась набряком головного мозку.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

У статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Визначення моральної шкоди та розмір її відшкодування регулюється статтею 23 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.2 ст.23 ЦК України м оральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України якщо інше не встановлено законом,моральна шкода відшкодовується грошовими коштами,іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Експлуатація транспортного засобу є діяльністю, що пов`язана із підвищеним ризиком невинуватого завдання шкоди іншим учасникам дорожнього руху. Водій автомобіля, розпочинаючи експлуатацію такого джерела підвищеної небезпеки, тим самим приймає на себе усі ризики, пов`язані зі здійсненням такої діяльності, а отже, зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану його власними діями, навіть за відсутності вини у настанні негативних наслідків, якщо вони не викликані дією непереборної сили або настали в силу умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму, під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9 вказаної Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач є матір`ю ОСОБА_4 , який загинув у ДТП, внаслідок порушення відповідачами, які були обвинуваченими у справі №352/605/16-к Правил дорожнього руху України. Така була визнана потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, та оцінює моральну шкоду в сумі 800 000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 вказано, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України). По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (див. висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 1 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц).

Судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_1 внаслідок вчинення кримінального правопорушення безумовно зазнала душевних страждань, що виразились у тривалому переживанні з приводу спричинення смерті її сину, порушенні нормального та сталого режиму життєдіяльності, викликали незворотні негативні зміни у житті, по даний час у них панує тривога.

Суд звертає увагу на те, що потерпіла десять років тому у віці 61 рік втратила сина, і ця втрата для неї є непоправною, у зв`язку із чим по даний час переживає сильний емоційний стрес.

Разом з тим, суд бере до уваги прослуханий звукозапис судового засідання №352/605/16-к від 02.12.2016, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було передано грошові кошти від ОСОБА_2 5 550 Євро, що станом на вказану дату згідно із офіційним курсом НБУ становить 154 000 грн.

Отже, суд з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, а також роз`яснення, які містяться в п. п. 4, 9постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 (з наступними змінами) вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної потерпілій від протиправних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , пов`язаних із дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 01.07.2014 та заподіянням смерті її сину, бере до уваги ступінь та глибину душевних страждань, які вона зазнала у зв`язку із цими діями, а також негативні зміни в її житті, які сталися у зв`язку із цим. З урахуванням цього, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що потерпілій ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду на суму 800 000 (шістсот сорок шість тисяч) гривень, яка з урахуванням відшкодування ОСОБА_2 в сумі 154 000 грн., тобто 646 000 грн. повинно бути стягнуто солідарно з відповідачів в користь позивача, оскільки моральна шкода спричинена саме їхніми спільними діями.

Саме такий розмір буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 646 000 (шістсот сорок шість) тисяч гривень моральної шкоди, завданої злочином.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, так як позов задоволено частково, позивач звільнена від сплати судового збору, то з відповідачів в рівних частках слід стягнути у дохід держави 6 460 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

ПОСТАНОВИВ :

Позов задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 646 000 (шістсот сорок шість) тисяч гривень моральної шкоди, завданої злочином.

У іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках у дохід держави 6 460 ( шість тисяч чотириста шістдесят) гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ;

Відповідачі:

- ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

- ОСОБА_3 , РНОКПП : НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 .

Суддя Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.