Справа № 158/341/25
Провадження № 2/0158/283/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ЗАОЧНЕ/

28 квітня 2025 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді - Костюкевича О.К.

секретаря - Хмілевської І.О.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності в порядку набувальної давності, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що по АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті як спадщина залишилась 1/4 частка житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_6 були його діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Після укладення шлюбу прізвище ОСОБА_7 змінилося на « ОСОБА_8 ». Ще одна дочка спадкодавця ОСОБА_9 від прийняття спадщини після смерті батька відмовилася в користь ОСОБА_5 . Таким чином, 1/4 частка житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 була розділена між ОСОБА_4 , якій відійшла 1/3 частка, та ОСОБА_5 , якій відійшло 2/3 частки.

Інша частка у розмірі 3/4 житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 належить його бувшій дружині, з якою шлюб був розірваний у 1988 році - ОСОБА_3 ..

Бувша дружина покійного ОСОБА_6 - ОСОБА_3 та діти ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 постійно проживали в м. Серов Свердловської області російської федерації.

31 липня 2001 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір найму. З того часу позивач добросовісно виконував взяті на себе обов`язки, постійно доглядав та ремонтував житло, обробляв земельну ділянку, збирав врожай, сплачував комунальні послуги, а також певний час проживав у будинку по АДРЕСА_1 .

Відтоді відповідачі з позивачем взагалі майже не зв`язувалися. Востаннє до житлового будинку з господарськими спорудами навідувалась ОСОБА_5 у 2013 році. Фактично після середини 2013 року зв`язок між позивачем та відповідачами по справі обірвався, вони не спілкуються.

Вказує, що за станом свого здоров`я вже не має можливості приділяти багато часу та витрачати багато грошей на утримання житла, яке йому не належить.

У зв`язку із вище викладеним, просить визнати за ним - ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, згідно з поданою заявою просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, щодо винесення заочного рішення не заперечує.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада».

За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 31.05.2013 (а.с.9).

Відповідно до договору найму житла від 31.07.2001, наймодавці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали у користування ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , з метою проживання та догляду (а.с.7-8).

Як вбачається із свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 24.07.2001, ОСОБА_6 належить 1/4 частина житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.10).

Спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_6 були його діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які прийняли спадщину після смерті спадкодавця. Після укладення шлюбу прізвище ОСОБА_7 змінилося на « ОСОБА_8 ». Ще одна дочка спадкодавця ОСОБА_9 від прийняття спадщини після смерті батька відмовилася в користь ОСОБА_5 . Таким чином, 1/4 частка житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 була розділена між ОСОБА_4 , якій відійшла 1/3 частка, та ОСОБА_5 , якій відійшло 2/3 частки. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи №379/2001 (а.с.37-52).

Інша частка у розмірі 3/4 житлового будинку по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_3 від 24.07.2001 (а.с.77).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, доказуванню підлягають, зокрема, такі обставини: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Таким чином, зміст статті 344 ЦК України встановлює, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року (справа №293/312/15-ц).

Враховуючи зазначене, позивач повинен довести, насамперед, законність об`єкта володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 31 липня 2001 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір найму. З того часу позивач добросовісно виконував взяті на себе обов`язки, постійно доглядав та ремонтував житло, обробляв земельну ділянку, збирав врожай, сплачував комунальні послуги, а також певний час проживав у будинку по АДРЕСА_1 . При цьому, будь-яких інших доказів суду надано не було.

Наведені обставини свідчать про те, що позивач з 2021 року безперервно, відкрито та добросовісно користується вказаним вище житловим будинком.

Аналізуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, що підтверджуються наданими позивачем доказами, суд вважає, що оскільки позивач добросовісно заволодів чужим нерухомим майном і понад 23-х років продовжує відкрито, безперервно користуватися ним, відсутність інших осіб які на нього претендують, тому є всі фактичні та правові підстави для визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 200, 263-265, 280 ЦПК України, статтями 328, 335, 344 ЦК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_6 ), АДРЕСА_4 , російської федерації.

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_7 ), АДРЕСА_4 , російської федерації.

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_8 ), АДРЕСА_5 , російської федерації.

Суддя Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повний текст судового рішення складено 28.04.2025