Провадження 2-о/127/196/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Король О.П., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області через систему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Вирішуючи питання про прийняття заяви та відкриття провадження в справі, судом враховано, що така заява має відповідати як загальним правилам щодо вимог до позовної заяви, встановлених ст. ст. 175, 177 ЦПК України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченими ст. 318 ЦПК України.

На що також звернув увагу Верховний Суд України в Постанові Пленуму «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 р.).

Під час вивчення матеріалів заяви судом встановлено їх невідповідність вимогам цивільно-процесуального законодавства України.

За правилами ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що заінтересована особа визначається залежно від мети встановлення факту.

Так, подана заява про встановлення факту народження не містить заінтересованої особи відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, який відмовив у видачі свідоцтва про народження або який буде видавати відповідне свідоцтво.

Отже, заявнику належить зазначити в заяві заінтересовану особу у справі.

Відповідно до положень ч. 1ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 318 ЦПК України у заяві зазначаються докази, що підтверджують факт, а згідно з ч. 2 цієї статті такі докази повинні бути додані до заяви.

На підтвердження народження дитини заявником надане медичне свідоцтво про народження, в якому відомості про батька відсутні.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Стаття 318 ЦПК України встановлює вимоги до заяви, а саме, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Згідно з ч. 3 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Разом з тим, у заяві ОСОБА_1 просить встановити факт народження дитини ОСОБА_2 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підтвердження чого додає медичну довідку.

Згідно з ч. 1 ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 125 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. ст. 145-147 СК України ім`я дитини визначається за згодою батьків. Ім`я дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, у разі відсутності добровільного визнання батьківства визначається матір`ю дитини. Прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. По батькові дитини визначається за іменем батька.

У поданій заяві заявницею ОСОБА_3 не зазначено матеріально правову вимогу, а саме не зазначено дані батька від якого народилася дитина, факт народження якої необхідно встановити.

Проте, заявником у заяві взагалі не зазначено обставин щодо батька дитини, факт народження якої вона просить встановити, не вказується, чи дитина народилася у шлюбі, що позбавляє суд можливості з`ясувати вказані обставини та вирішити питання щодо залучення в якості заінтересованої особи батька дитини, народження якої заявник просить встановити.

З матеріалів справи, зокрема, з медичної довідки виданої на непідконтрольній території, якою заявник підтверджує факт народження дитини, відомості про батька відсутні.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Проте, заявником не вказується у заяві необхідності зазначення відомостей про батька дитини відповідно до ст.135 СК України.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Додержання процесуальної форми і змісту заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

У зв`язку із наведеним згідно з ухвалою суду від 18.04.2025 р. заявнику було надано строк для усунення зазначених недоліків заяви протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали суду.

Копію ухвали суду від 18.04.2025 року про залишення заяви без руху заявник отримала 19.04.2025 року шляхом надсилання вказаної ухвали до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

21.04.2025 року з електронного кабінету ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надіслано додаткові пояснення, долучено копію паспорта заявника ОСОБА_1 та копію рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13.06.2017 р. в справі №310/2099/17 про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Але недоліки, зазначені в ухвалі суду від 18.04.2025 року, заявником ОСОБА_1 не були усунені.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Додатково слід зазначити, що в ухвалі Європейського суду з прав людини від 08.01.2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13.02.2001 року).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 3 ст. 185 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України вважати неподаною та повернути заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: