Справа №679/352/24
Провадження №2/567/28/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

за участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката Оліферук Ж.А.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Хмарук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 (в ході розгляду справи змінила прізвище на ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 та паспортом позивачки № НОМЕР_2 ) звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя.

Зазначає, що з 24.07.2005 перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано за рішенням суду 20.11.2023 та в період шлюбу ними було придбано земельну ділянку площею 0,15 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:0166), на якій збудовано житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , 1/2 частина якої в подальшому була подарована батькові відповідача, автомобіль марки CHERY моделі A15 Amulet, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , причеп марки ЛЕВ моделі 183111, номер кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , земельну ділянку площею 0,0028 га, призначену для індивідуального гаражного будівництва, яка знаходиться в м.Нетішин, гаражний кооператив «Радуга» Шепетівського Хмельницької області (кадастровий номер :02:007:0303) та гараж № НОМЕР_7 в гаражному кооперативі «Радуга» м.Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, який знаходиться на зазначеній земельній ділянці.

Посилаючись на те, що майно, набуте чоловіком і жінкою під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними, зазначаючи про те, що вона з колишнім чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу майна, просила суд поділити зазначене майно, визнавши за нею право на 1/2 його частину, припинивши, разом з тим, їх право спільної сумісної власності на зазначені автомобіль і причіп та визнавши на них право власності за відповідачем зі стягненням на її користь грошової компенсації половини вартості зазначеного майна в розмірі 55000 грн. стосовно автомобіля та 10000 грн. вартості стосовно причепа.

В подальшому частково змінила позовні вимоги в частині спору щодо рухомого майна, та просить припинити їх з відповідачем право спільної сумісної власності на зазначені автомобіль і причіп та визнати на них право власності за ОСОБА_2 зі стягненням на її користь з відповідача грошової компенсації половини вартості зазначеного майна в розмірі 28128 грн. 75 коп. стосовно автомобіля та 8411 грн. 28 коп. вартості стосовно причепа.

Відповідач визнав позов в частині поділу земельної ділянки площею 0,15 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:0166) та житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , а також поділу автомобіля і причепа, не погодившись з визначеною позивачкою їх вартістю в розмірі 110000 грн. та 20000 грн. відповідно, не заперечуючи проти виділення зазначеного майна йому зі сплатою ним грошової компенсації для позивачки половини вартості цього майна.

В позові щодо квартири АДРЕСА_2 , та гаража № НОМЕР_7 в гаражному кооперативі «Радуга» в м.Нетішин Шепетівського району Хмельницької області та земельної ділянки площею 0,0028 га (кадастровий номер :02:007:0303), призначеної для обслуговування зазначеного гаража просить відмовити, посилаючись на те, що зазначена квартира була придбана ним за його особисті кошти та кошти його батька, які вони отримали від продажу перед цим квартири АДРЕСА_3 , яка належала їм на праві спільної часткової власності, а право власності на зазначений гараж він отримав до шлюбу, в той час як право власності на земельну ділянку, на якій збудовано гараж, отримав в процесі безоплатної приватизації, що вказує на те, то земельна ділянка є його особистою власністю.

Ухвалою суду від 08.04.2024 було відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

Ухвалою від 11.06.2024 судом було викликано в судове засідання для допиту свідків, а також витребувано у приватного нотаріуса Нетішинського міського нотаріального округу Івтушка В.М. копію нотаріальної справи по вчиненню договору купівлі-продажу від 10.11.2005 квартири АДРЕСА_2 та копію нотаріальної справи по вчиненню договору дарування від 27.12.2005 частки квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 26.06.2024 судом було прийнято заяву позивачки про уточнення та зміну позовних вимог.

Ухвалою від 31.07.2024 за клопотанням позивачки судом по даній справі було призначено судову транспортну-товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання про те, яка ринкова вартість автомобіля Chery A15 Amulet, (номер шасі: НОМЕР_3 ), реєстраційний номер НОМЕР_4 та причепа марки ЛЕВ 183111 (номер шасі: НОМЕР_8 ), реєстраційний номер НОМЕР_6 , станом на дату оцінки.

Провадження у справі у зв`язку з призначенням експертизи було зупинено та в подальшому поновлено ухвалою суду 02.12.2024.

Ухвалою суду від 02.12.2024 прийнято заяву позивачки про уточнення позовних вимог та витребувано з Хмельницького обласного державного нотаріального архіву копії нотаріальних справ приватного нотаріуса Нетішинського міського нотаріального округу Івтушка В.М. по вчиненню договору купівлі-продажу від 10.11.2005 квартири АДРЕСА_2 та договору дарування від 27.12.2005 частки квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 03.01.2025 було закрито підготовче провадження у справі та вирішено клопотання про допит свідка.

Водночас, судом під час розгляду справи прийнято відмову відповідача від допиту його в якості свідка.

За змістом заяви про уточнення позовних вимог позивачка просить суд визнати за собою в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0166, визнати за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , визнати за собою в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , визнати за собою право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0028 га, призначеної індивідуального гаражного будівництва, яка знаходиться в м.Нетішин, гаражний кооператив «Радуга» Шепетівського Хмельницької області, кадастровий номер :02:007:0303, визнати за собою право власності на 1/2 частину гаража № НОМЕР_7 в гаражному кооперативі «Радуга» м.Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, а також визнати за собою право власності на автомобіль марки CHERY моделі A15 Amulet, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію половини вартості зазначеного автомобіля в розмірі 38137 грн. 75 коп., а також визнати за собою право власності на причіп марки ЛЕВ моделі 183111, номер кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію половини вартості зазначеного причепа в розмірі 8411 грн. 29 коп.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов з підстав та доводів, викладених в позовній заяві.

Додатково пояснила, що в 2005 році вони з відповідачем мали намір купити трикімнатну квартиру і вона займалась її пошуком, в тому числі оглядала зі своєю матір`ю квартиру АДРЕСА_2 і домовились з сім`єю ОСОБА_5 , що вони продадуть зазначену квартиру саме їм.

Зазначила, що після продажу ОСОБА_2 та його батьком двокімнатної квартири вони придбали спірну квартиру, яка була оформлена на відповідача, а в подальшому, із-за конфлікту з його родичами, половина цієї квартири була подарована для батька відповідача, як такого, що подарував їм частину коштів для купівлі трикімнатної квартири, вартість якої на той час становила 32000 доларів США.

Пояснила, що коштів від продажу двокімнатної квартири не вистачало для купівлі трикімнатної квартири і для цього вони з відповідачем докладали свої кошти, в тому числі кошти, які вона отримала як декретні (біля 2000 доларів США), кошти, які їм подарували її батьки (6000 доларів США), кошти, які було отримано ними в якості подарунків гостів на весіллі, а також кошти, які були наявні у них самих на час придбання квартири (біля 4000 доларів США).

Зазначила, що на момент укладення шлюбу гараж був недобудований і в ньому були наявні стіни, стеля та старі ворота, а під час перебування у шлюбі в зазначеному гаражі було облаштовано нові ворота, полиці, перегородки у підвалі, проведено штукатурку, побілку та фарбування і на час укладення шлюбу вона була на 4 місяці вагітності і вони з відповідачем проживали спільно однією сім`єю.

Пояснила, що спірний будинок вони будували протягом 10 років і в цьому значну участь приймали лише її батьки, а автомобіль та причіп вони придбали в період шлюбу за спільні кошти.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала з підстав та доводів, наведених у позовній заяві.

Додатково пояснила, що в договорі купівлі-продажу спірної квартири не відображено дійсної її вартості, яка насправді становила 32000 доларів США, що підтвердить в судовому засіданні під час допиту в якості свідка попередній власник квартири.

Відповідач позов визнав в частині позовних вимог, що стосуються житлового будинку з надвірними будівлями, що в с.Вельбівно Рівненського району та земельної ділянки, призначеної для користування зазначеним житловим будинком, а також в частині належності спірних автомобіля та причепа до майна спільної сумісної власності подружжя, зазначивши, що не заперечує щодо залишення зазначеного рухомого майна в його власності, пояснивши, що згідний сплатити позивачці грошову компенсацію половини вартості зазначеного рухомого майна, яка визначена за висновком експерта.

Позов в іншій частині не визнав, зазначивши, що спірна трикімнатна квартира була придбана у власність відразу після продажу двокімнатної квартири, яка належала йому та його батькові, за отримані від такого продажу кошти (вартості продажу не пам`ятає, як і не пам`ятає чи занижувалась сума продажу квартир у відповідних договорах), а не за спільні з позивачкою кошти, а в подальшому, саме через це, він подарував 1/2 частини зазначеної квартири своєму батькові.

Зазначив, що всі кошти від продажу зазначеної квартири було отримано в день її продажу, що підтверджується договором іпотеки, який уклав покупець квартири з банком, і його частка від її продажу становила 39447 грн., які були використані для купівлі трикімнатної квартири за 36700 грн., а тому на даний час половина спірної квартири належить йому на праві особистої приватної власності, зазначивши, що половину коштів на її купівлю надавав його батько і такий договір письмово не оформлявся.

Пояснив, що до укладення шлюбу вони з позивачкою спільно не проживали, а після укладення шлюбу проживали в батьковій квартирі, спільних коштів не мали, оскільки дружина була студенткою, купівля трикімнатної квартири проведена з невеликою доплатою, розміру якої не пам`ятає, а розмір коштів, які були отримані від держави у зв`язку з народженням дитини був незначний.

Заперечив надання частини коштів на придбання спірної квартири батьками позивачки та зазначив, що спірний будинок вони з позивачкою будували лише власними зусиллями та на власні кошти.

Щодо права власності на гараж пояснив, що зазначений гараж було збудовано в 1991 році і ним право на зазначене нерухоме майно було набуто як членом кооперативу «Радуга», яким він став в липні 2000 року і тоді ж виплатив всі пайові внески по гаражу, що вказує на те, що зазначене майно набуто до шлюбу і є його особистою приватною власністю.

Стосовно спірної земельної ділянки, яка призначена для обслуговування гаража пояснив, що право власності на неї отримав на підставі рішення Нетішинської міської ради Хмельницької області від 17.11.2009 в порядку безоплатної приватизації, у зв`язку з чим зазначене майно є лише його особистою власністю.

При вирішенні спору просить врахувати і те, що спірне рухоме майно на даний час перебуває в його користуванні, у зв`язку з чим просить його залишити йому зі сплатою позивачці грошової компенсації за половину вартості цього майна, не заперечивши придбання зазначеного рухомого майна в період шлюбу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що продала для Вакулюків спірну квартиру, зазначивши, що вартості продажу не пам`ятає.

Пояснила, що попередній огляд квартири робила позивачка, яка на той час була вагітна, разом зі своєю матір`ю, і позивачка попросила її не продавати зазначену квартиру комусь іншому, окрім них, на що вона погодилась. Оглядали квартиру також відповідач з батьком, а під час оформлення продажу у нотаріуса були присутні позивачка та відповідач.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю позивачки та підтвердила показання свідка ОСОБА_6 в частині огляду спірної квартири.

Зазначила, що на купівлю зазначеної квартири вони з чоловіком дали 4000 доларів США, на це також було використано кошти, які молодятам було подаровано на весілля, кошти, отримані дочкою в якості декретних, а також кошти дочки, яка до укладення шлюбу працювала і загальна вартість квартири становила 32000-33000 доларів США.

Пояснила, що позивачка та відповідач проживали спільно до укладення шлюбу і вона з чоловіком допомагали в будівництві спірного будинку, після того, як було збудовано стіни будинку та в ньому було облаштовано дах, а також допомагали його вмебльовувати.

Зазначила, що на час укладення шлюбу гараж був недобудований, перекриття на ньому було, за чиї кошти він був придбаний їй не відомо.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що є членом кооперативу «Радуга» та з 1991 року будував гараж № НОМЕР_7 та приблизно в 1992 році його збудував повністю (стіни поштукатурені та побілені, покрівля з ізоляцією, ворота), до 2000 року ним користувався, а в 2000 році право на цей гараж передав ОСОБА_2 .

Зазначив, що на даний час біля зазначеного гаража буває часто, оскільки гараж № НОМЕР_9 належить його дружині. Підтвердив, що бачив біля зазначеного гаража позивачку та її батька, який проводив там зварювальні роботи (ворота), зазначивши, що додаткових будівельних робіт по гаражу на час його продажу проводити було не потрібно, оскільки всі роботи були на той час проведені.

Пояснив, що право на гараж оформлялось шляхом членства в кооперативі «Радуга».

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовою підставою свого позову позивачка зазначає ст.60 СК України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки подружжя.

За рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.11.2023 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. З зазначеного рішення вбачається, що цей шлюб було укладено 24.07.2005 та зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області (актовий запис №146).

Перебування сторін у шлюбі з 24.07.2005 підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_10 , виданим 04.07.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області (актовий запис №146), яка міститься в матеріалах договору дарування частки спірної квартири, укладеного між відповідачем та його батьком ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_11 ).

Таким чином, при вирішення справи суд виходить з того, що з 24.07.2005 і до часу розірвання шлюбу за рішенням суду від 20.11.2023 сторони перебували у шлюбі.

Зазначене підтверджується і рішеннями судів у справах про адміністративні правопорушення №679/1138/23, №679/571/24, №567/1788/24, №567/1890/24 з яких також вбачається, що відповідач неодноразово (09.09.2023, 06.04.2024, 18.10.2024, 09.11.2024) вчиняв домашнє насильство стосовно позивачки, як в період їх перебування у шлюбі, так і після його розірвання та їх роздільного проживання.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що станом на 31.01.2024 за відповідачем на праві власності було зареєстровано наступне нерухоме майно: житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 (зареєстровано на підставі витягу з реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ серія та номер ІУ45), земельна ділянка площею 0,15 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0166 (зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 29.052014), гараж № НОМЕР_7 в гаражному кооперативі «Радуга» м.Нетішин Шепетівського району Хмельницької області (зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_12 від 04.09.2009), 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 (зареєстровано на підставі договору дарування від 27.12.2005).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №191498 встановлено, що земельна ділянка площею 0,0028 га, призначена для індивідуального гаражного будівництва, яка знаходиться в м.Нетішин, гаражний кооператив «Радуга» Шепетівського району Хмельницької області, кадастровий номер :02:007:0303, належить ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Нетішинської міської ради №4 від 17.11.2009.

Водночас, зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_13 встановлено, що 02.02.2008 за відповідачем було зареєстровано автомобіль марки CHERY моделі A15 Amulet, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , а зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 17.01.2015 серії НОМЕР_14 встановлено, що за відповідачем було зареєстровано причіп марки ЛЕВ моделі 183111, номер кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 .

Згідно із ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В той же час стаття 57 СК України визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналіз зазначених норм, вказує на те, що придбане майно особами під час їх шлюбу презюмується його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст. 57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжям щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки встановлено, що 29.05.2014 ОСОБА_2 придбав у власність земельну ділянку площею 0,15 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:0166).

В судовому засіданні встановлено, що на зазначеній земельній ділянці за кошти подружжя було збудовано садибний житловий будинок з надвірними будівлями. З технічного паспорту на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями встановлено, що їх будівництво проведено в 2021 році.

При вирішенні спору в цій частині, суд бере до уваги, що саме в період шлюбу позивачки та відповідача вони набули грошові кошти, достатні для придбання спірного житлового будинку та земельної ділянки.

Статтею 60 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0166 є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача.

Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За таких обставин, позов в цій частині підлягає задоволенню та за позивачкою слід визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0166 та право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні з посвідчень на право керування транспортними засобами (ХМА №265178 та НОМЕР_15 ) встановлено, що позивачка та відповідач мають таке право.

Однією з підстав для визнання за собою права власності на спірні автомобіль та причіп позивачка вказує те, що на даний час вона з дітьми проживає у спірному житловому будинку, який знаходиться не в м.Нетішин Хмельницької області, де вона працює і де навчається їх дочка, і автомобіль потрібен їм для того, щоб доїжджати до її місця роботи та місця навчання дочки.

Позивачка зверталась до відповідача з проханням передати спірний автомобіль їй у користування, що підтверджується її листом від 27.11.2024.

Вирішуючи спір в цій частині, суд виходить з того, що зазначене майно було набуто в період шлюбу, а тому, відповідно до ст.60 СК України, підлягає поділу між колишнім подружжям та враховує думку позивачки, озвучену нею під час надання пояснень у справі, про те, що вона не заперечує проти виділення зазначеного рухомого майна у власність відповідача зі сплатою ним на її користь половини вартості автомобіля та причепа, проти чого в своїх поясненнях не заперечував відповідач у справі.

Відповідно до висновку транспортно-товарознавчої експертизи від 06.11.2024 встановлено, що вартість автомобіля марки CHERY моделі A15 Amulet, реєстраційний номер НОМЕР_4 складає 76275 грн. 50 коп., а вартість причепу марки ЛЕВ моделі 183111, реєстраційний номер НОМЕР_6 , складає 16822 грн. 57 коп.

Оскільки висновок експерта є мотивованим, науково обґрунтованим, достовірність його підтверджується об`єктивними даними, а тому сумнівів щодо його правильності у суду немає.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст.183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.2, 4, 5 ст.71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч.2 ст.365 ЦК України).

За таких обставин, оскільки спірні автомобіль та причіп є неподільними речами, то суд вважає, що в порядку поділу рухомого майна подружжя слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки CHERY моделі A15 Amulet, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , в розмірі 38137 грн. 75 коп. та грошову компенсацію вартості 1/2 частини причепу марки ЛЕВ моделі 183111, номер кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , в розмірі 8411 грн. 29 коп.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.11.2005 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та його батько ОСОБА_2 продали для ОСОБА_10 за 78894 грн. (вартість за витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим КП Нетішинське БТІ 53405,50 грн.), що згідно зазначеного договору еквівалентно 15623 доларам США, двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

При цьому, за умовами зазначеного договору на день підписання зазначеного договору продавцем сплачено 18000 грн., що еквівалентно 3623 доларам США, а сума, яка залишається в розмірі 60600 грн., що еквівалентно 12000 доларам США, буде виплачена продавцю після оформлення договору іпотеки квартири та отримання покупцем кредиту до 01.12.2005 та факт проведення повного розрахунку та виконання договору засвідчується заявою продавця, справжність підпису на якій буде посвідчено нотаріально.

Умовами цього договору (пункт 7) також визначено, що право власності на квартиру виникає у покупця після державної реєстрації цього договору, за умови повного розрахунку з продавцем.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на зазначену квартиру за покупцем ОСОБА_10 було зареєстровано 09.11.2005, цього дня між покупцем та банком було укладено договір іпотеки з розміром основного зобов`язання у 12000 доларів США і 10.11.2005 щодо зазначеної квартири було зареєстровано обтяження на підставі договору іпотеки.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.11.2005 ОСОБА_11 та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_2 придбав за 36700 грн. трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Згоду на купівлю ОСОБА_2 зазначеної квартири давала його дружина ОСОБА_3 , що підтверджується її письмовою заявою від 10.11.2005.

В судовому засіданні з договору дарування 1/2 частини квартири встановлено, що 27.12.2005 відповідач подарував своєму батькові ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (вартість частки становить 18352,98 грн.), яка належала йому на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу від 10.11.2005.

Згоду на дарування ОСОБА_2 1/2 частини зазначеної квартири, як такої, що придбана ними у шлюбі, давала його дружина ОСОБА_3 , що підтверджується її письмовою заявою від 27.12.2005.

На думку суду, зазначені заяви підтверджують набуття спірної квартири позивачкою та відповідачем за спільні кошти, оскільки при укладенні зазначеного договору відповідач не вказував нотаріусу на відсутність необхідності у складенні таких заяв, мотивуючи придбання зазначеної квартири за свої особисті кошти.

Окрім того, при вирішенні спору в цій частині, суд виходить з наступного.

Відповідач, заперечуючи позов в частині спору з приводу набуття під час шлюбу спірної трикімнатної квартири, вказує на те, що отримав кошти на її купівлю від продажу двокімнатної квартири.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.11.2005 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та його батько ОСОБА_2 продали для ОСОБА_10 за 78894 грн., що згідно зазначеного договору еквівалентно 15623 доларам США, двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Таким чином, оскільки зазначена квартира належала відповідачу та його батькові в рівних частинах, то від продажу своєї частки зазначеної квартири відповідач мав отримати 39447 грн. (78894 грн. : 2 = 39447 грн.), отримавши станом на час підписання договору лише 9147 грн. (18294 грн. : 2 = 9147 грн.), а іншу частину мав отримати після укладення покупцем договору іпотеки та отримання покупцем кредиту і факт повного розрахунку та виконання договору засвідчується заявою продавця, справжність підпису на якій має бути засвідчено нотаріально.

Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, і які в розумінні ст.77-78 ЦПК України повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наведених положень ЦПК України слідує, що процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих доказів в судовому засіданні встановлено, що договір іпотеки покупцем квартири було укладено 09.11.2005, однак при вирішенні справи суд виходить з того, що відповідачем ОСОБА_2 не було надано суду доказів повного виконання договору передачі продавцям квартири решти коштів за договором шляхом надання суду нотаріально засвідченої заяви про передачу коштів до моменту укладення договору купівлі-продажу спірної квартири.

За таких умов суд приходить до висновку про те, що під час купівлі спірної квартири відповідач витратив лише 9147 грн. коштів, які він отримав від продажу двокімнатної квартири і які були його особистою власністю, а отже його частка особистої власності в зазначеній квартирі становить 1/4, а частка спільної сумісної власності колишнього подружжя в цій частині становить 3/4.

При цьому, суд виходить і з того, що жодного належного та допустимого доказу (договорів позики чи договорів дарування коштів) того, що на придбання зазначеної квартири подружжям було отримано кошти інших осіб суду не надано.

Таким чином, оскільки за договором дарування від 27.12.2005 батько відповідача отримав від нього у власність 1/2 частку зазначеної квартири, то у власності відповідача залишилась 1/4 її частки.

При цьому, суд виходить і з того, що сторонами у справі не надано доказів укладення договорів купівлі-продажу зазначених квартир за цінами, які є вищими ніж ті, які зазначені у вказаних договорах, а тому, при вирішенні справи виходить з вартості квартир, яка вказана у відповідних договорах.

Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про те, що спірна квартира була набута як спільна сумісна власність подружжя, то в цій частині позов підлягає задоволенню і за позивачкою в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до технічного паспорту на гараж № НОМЕР_7 в гаражному кооперативі «Радуга» м.Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, роком побудови зазначеного гаража з підвалом є 1991 рік, що відповідає показанням свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні.

Зі свідоцтва № НОМЕР_16 на право володіння гаражем з підвальним приміщенням встановлено, що 21.07.2000, тобто до укладення шлюбу з позивачкою, ОСОБА_2 став членом гаражного кооперативу «Радуга» та отримав у володіння спірний гараж, який на той час був закінчений будівництвом.

Довідкою гаражного кооперативу «Радуга» від 23.11.2023 підтверджується, що на момент видачі свідоцтва №129 (21.07.2000) ОСОБА_2 сплатив всі платежі та членські внески по гаражу № НОМЕР_7 .

20.08.2009 виконавчий комітет Нетішинської міської ради Хмельницької області вирішив (рішення №323) видати ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на закінчений будівництвом зазначений гараж і 04.09.2009 відповідачем право власності на нього було зареєстровано в КП «Нетішинське бюро технічної інвентаризації» та того ж дня у виконавчому комітеті Нетішинської міської ради отримано свідоцтво про право власності на зазначене нерухоме майно.

Таким чином, з досліджених доказів встановлено, що спірне нерухоме майно - гараж № НОМЕР_7 в гаражному кооперативі «Радуга» м.Нетішин Шепетівського району Хмельницької області було набуто відповідачем за рахунок сплати пайових внесків до гараж № НОМЕР_7 в гаражному кооперативі «Радуга» м.Нетішин Шепетівського району Хмельницької області до 21.07.2000.

Статтею 16 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Водночас, відповідно до п.1 ст.15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Таким чином, оскільки внесення паю відповідачем в гаражний кооператив «Радуга» мало місце до укладення між сторонами шлюбу, за рахунок його особистих коштів, що підтверджується і свідоцтвом №129 від 21.07.2000 зазначеного кооперативу на право володіння гаражем, то зазначене майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому в позові в цій частині слід відмовити.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення №4 сесії Нетішинської міської ради ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку площею 0,0028 га, призначену для індивідуального гаражного будівництва, яка знаходиться в м.Нетішин, гаражний кооператив «Радуга» Шепетівського району Хмельницької області (кадастровий номер :02:007:0303).

Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

При вирішенні справи суд виходить з того, що дана земельна ділянка була отримана відповідачем в процесі приватизації державного земельного фонду, що не заперечується сторонами у справі.

Відповідно до Закону «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011, статтю 61 СК України доповнено частиною 5, за якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя стало житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Вказана норма набула чинності з 08.02.2011 та була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17.05.2012, який набрав чинності 13.06.2012. Натомість ст.57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Із урахуванням вказаних змін до СК України, правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому, в період з 08.02.2011 до 12.06.2012 включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, оскільки земельна ділянка площею 0,0028 га призначена для індивідуального гаражного будівництва, яка знаходиться в м.Нетішин, гаражний кооператив «Радуга» Шепетівського району Хмельницької області (кадастровий номер :02:007:0303) була отримана відповідачем в порядку приватизації на підставі рішення Нетішинської міської ради від 17.11.2009, то зазначена земельна ділянка є особистою власністю відповідача і поділу не підлягає, а тому в позові в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже за цими правилами з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 6448 грн. 64 коп. витрат на сплату судового збору, оскільки задоволено п`ять з семи позовних вимог ОСОБА_9 , а також 6685 грн. 56 коп. витрат на проведення експертизи.

При цьому, ОСОБА_9 слід повернути з державного бюджету 478 грн. 76 коп. переплаченого судового збору.

Керуючись статтями 5, 12, 13, 141, 211, 258, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_9 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0166 та право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_9 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 .

В порядку поділу рухомого майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки CHERY моделі A15 Amulet, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 в розмірі 38137 грн. 75 коп. та грошову компенсацію вартості 1/2 частини причепу марки ЛЕВ моделі 183111, номер кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 в розмірі 8411 грн. 29 коп.

В задоволені позову про визнання за ОСОБА_9 в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0028 га, призначеної індивідуального гаражного будівництва, яка знаходиться в м.Нетішин, гаражний кооператив «Радуга» Шепетівського району Хмельницької області, кадастровий номер :02:007:0303 та права власності на 1/2 частину гаража № НОМЕР_7 в гаражному кооперативі «Радуга» м.Нетішин Шепетівського району Хмельницької області відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 6448 грн. 64 коп. витрат на сплату судового збору та 6685 грн. 56 коп. витрат на проведення експертизи.

Повернути ОСОБА_9 з державного бюджету 478 грн. 76 коп. переплаченого судового збору.

Виконання рішення в частині повернення судового збору покласти на Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_9 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_17 ),

відповідач ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_18 ).

Повне рішення складено 21.04.2025.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.