КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 367/2835/22 Головуючий у суді першої інстанції - Мерзлий Л.В.
Номер провадження № 22-ц/824/7450/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення авансового платежу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомості, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до суду до ОСОБА_4 про стягнення авансового платежу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомості, у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь суму авансового платежу за Попереднім договором від 03 жовтня 2020 року в розмірі 59 900, 00 доларів США, що на дату подачі цього позову становить 2 190 459, 14 грн.

Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої останній просить суд накласти арешт: на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:059:3024, площею 0,0769 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109); на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:049:3020, площею 0,0169 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109).

Заява мотивована тим, що він звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення із останнього суми авансового платежу на загальну суму 2 190 459,14 грн за Попереднім договором купівлі-продажу таунхаусу від 03 жовтня 2020 року, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату подачі цього позову до суду складає еквівалент 59 900,00 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 03 жовтня 2020 року між сторонами був укладений Попередній договір. Всього він на виконання пунктів 2.2. та 2.3. Договору він передав відповідачу суму коштів в розмірі 59 900,00 доларів США, що підтверджується Актом приймання-передачі.

Однак, відповідач, всупереч норм п. 1.1. Договору в строк до 31 березня 2021 року не уклав з позивачем та нотаріально не посвідчив договір купівлі-продажу таунхаусу, орієнтовною площею 95 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що буде збудований на земельній ділянці, розташованої в межах земельної ділянки: :01:049:3018, площею 0,011 га на умовах, визначених цим договором.

На думку позивача, такими діями, відповідач порушив договірні зобов`язання перед ним, а саме не дотримався взятих на себе зобов`язань щодо укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (Основного договору) зазначеного таунхаусу.

Більше того, як стало йому відомо, відповідач 03 лютого 2022 року на підставі Договору дарування земельної ділянки (копія - Додаток № 4), який був посвідчений Шех К.Г., приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області (реєстровий № 287) подарував земельну ділянку: :01:049:3018, площею 0,011 га ОСОБА_5 ..

Тобто вважає, що відповідач 03 лютого 2022 року безкоштовно передав у власність третім особам вищевказану земельну ділянку, яку він в строк, не пізніше 31 березня 2021 року зобов`язаний був передати йому у власність разом із таунхаусом на підставі договору купівлі-продажу (Основного договору).

На підставі викладеного стверджує, вказані обставини є беззаперечним доказом того, що відповідач не бажає виконувати умови укладеного із ним Попереднього договору та в майбутньому навіть не планує укладати із ним Договір купівлі-продажу (Основний договір) таунхаусу орієнтовною площею 95 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки земельну ділянку :01:049:3018 площею 0,011 га, на якій планувалось будівництво даного танхаусу відповідач вже подарував третім особам і відповідно вже не є власником цієї земельної ділянки.

Як вбачається із Інформаційної довідки № 307393600 від 15 серпня 2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів, відповідач є власником наступного нерухомого майна: земельна ділянка: :01:059:3024, площею 0,0769 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області; Земельна ділянка: :01:049:3020, площею 0,0169 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області.

Саме на вказані земельні ділянки, які перебувають у власності відповідача, просить суд накласти арешт як забезпечення в майбутньому виконання рішення суду щодо стягнення із відповідача суми боргу в розмірі 59 900,00 доларів США, гривневий еквівалент якого становить 2 190 459,14 грн.

Оскільки відповідач безкоштовно на підставі договорів дарування передає власне нерухоме майно (земельні ділянки) у власність третім особам, маючи при цьому заборгованість перед ним на суму 59 900,00 доларів США тому позивач вважає, що таким, чином відповідач намагається уникнути в майбутньому звернення стягнення суми боргу на його нерухоме майно з подальшою його реалізацією з торгів в рахунок погашення існуючої суми боргу перед ним.

Зазначає про те, що на підставі викладеного вище, він обґрунтовано має право стягувати із відповідача суму боргу в розмірі 59 900,00 доларів США.

В той же час, як вбачається з п. 5 Договору дарування земельної ділянки: :01:049:3018, площею 0,011 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області, посвідченого Шех К.Г., приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області (реєстровий № 287) 03 лютого 2022 року, оціночна вартість цієї земельної ділянки складає 38 239,80 грн.

Звертає увагу суду, оскільки земельна ділянка: :01:059:3024 та земельна ділянка :01:049:3020, на які він просить суд накласти арешт, мають подібну площу, ідентичне цільове призначення і також знаходяться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області, є достатні підстави вважати, що вартість кожної із вказаних земельних ділянок відповідача складає близько 40 000,00 грн.

Отже, наголошує, у випадку задоволення судом даної заяви та накладення арешту на земельні ділянки відповідача з вищевказаними кадастровими номерами:, співмірність заходу забезпечення позову із сумою існуючого боргу буде дотримана, оскільки сума боргу відповідача перед ним в гривневому еквіваленті складає 2 190 459,14 грн, в той час, як вартість арештованого майна відповідача складатиме лише близько 80 000,00 грн.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 серпня 2022 року заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:059:3024, площею 0,0769 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109). Накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:049:3020, площею 0,0169 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , особи, яка не брала участь у справі в суді першої інстанції - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:059:3024, площею 0,0769 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109) та постановити в цій частині нову ухвалу, якою скасувати арешт на вищевказану земельну ділянку. В іншій частині оскаржуваної ухвали просить залишити без змін.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 .. Представника апелянта посилається на те, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції земельна ділянка з кадастровим номером: :01:059:3024 перебувала в іпотеці, відповідно до договору іпотеки від 11 серпня 2021 року, згідно якого апелянт був і є іпотекодержателем, тому має інтерес щодо вказаної земельної ділянки.

Стверджує, апелянт має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, а накладений після укладення договору іпотеки арешт на предмет іпотеки безпосередньо порушує право останнього звернути стягнення на предмет іпотеки.

Вказує, 24 липня 2021 року між апелянтом та ОСОБА_5 було укладено договір позики, у якому ОСОБА_4 є майновим поручителем.

11 серпня 2021 року між сторонами було укладено Додатковий договір до Договору позики, відповідно до якого з метою виконання Договору позики, апелянт передав, а ОСОБА_5 прийняв у власність грошові кошти у сумі 11 183 883, 00 грн.

З метою забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань 24 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як майновим поручителем ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, що був посвідчений 11 серпня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_4 є майновим поручителем ОСОБА_5 , передав апелянту в іпотеку земельну ділянку, кадастровий номер: :01:059:3024, площею 0,0769 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109).

У зв`язку з цим, нотаріусом було зареєстроване обтяження, належної ОСОБА_4 вищевказаної земельної ділянки.

Таким чином, арештована оскаржуваною ухвалою вказана вище земельна ділянка, станом на момент накладення арешту перебувала в іпотеці згідно з договором іпотеки, що був посвідчений 11 серпня 2021 року.

Вважає, суд неповно з`ясував обставини справи щодо вартості земельних ділянок, на які було накладено арешт, тому порушено принцип співмірності позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно договору іпотеки, укладеного між апелянтом та ОСОБА_4 передано в іпотеку земельну ділянку із вищевказаним кадастровим номером, вартість якої п. 1.3 договору сторонами визначена в розмірі 80 000 доларів США, що станом на 11 серпня 2021 року складає 2 140 456, 00 грн.

Відповідно до довідки №201-0891185 від 18 грудня 2024 року про оціночну вартість об`єкта нерухомості земельної ділянки із кадастровим номером :01:059:3024, площею 0,0769 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області; Земельна ділянка: :01:049:3020, площею 0,0169 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області складає 3 989 193, 76 грн, що на даний момент еквівалентно близько 97 000 доларів США.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу в частині накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:059:3024, площею 0,0769 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109) та постановити в цій частині нову ухвалу, якою скасувати арешт на вищевказану земельну ділянку. В іншій частині оскаржуваної ухвали просить залишити без змін.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились (а.с. 71-74, т.2).

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта у справі ОСОБА_1 , адвоката Столяр О.І., дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи подану заяву позивача по справі про забезпечення позову, мотивував своє рішення тим, що позивачем у повному обсязі доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення його позову. Суд вказав, що у даному випадку застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача. При цьому, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що застосування такого заходу забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб. Невжиття таких заходів унеможливить ефективний захист та поновлення прав позивача, у разі, якщо під час розгляду спору у даній справі будуть встановлені факти порушення таких прав, оскільки на даний час відповідачі можуть розпорядитись спірними земельними ділянками, що є предметом спору.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким способом або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22 рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України", заява №23436/03).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Ця стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

За вказаних обставин, визначальним моментом є з`ясування того, яким чином ухвалене судове рішення впливає на права, інтереси осіб, які не брали участі у справі, але вважають порушеними свої права та інтереси.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Таку правову позицію щодо застосування правил частини 1 статті 352 ЦПК містить постанова Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №200/6831/18.

В даному випадку оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції вжито заходи забезпечення позову щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:049:3020 та земельної ділянки з кадастровим номером :01:059:3024. Разом з тим, земельна ділянка з кадастровим номером :01:059:3024 перебуває в іпотеці згідно договору іпотеки від 11 серпня 2021 року, відповідно до якого апелянт є іпотекодержателем, а тому право останнього на апеляційне оскарження судового рішення є беззаперечним.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами виник спір з приводу не дотримання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань щодо укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (Основного договору) таунхаусу орієнтовною площею 95 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що буде збудований на земельній ділянці, розташованої в межах земельної ділянки: :01:049:3018, площею 0,011 га.

03 жовтня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений Попередній договір (а.с. 9, т.1).

Відповідно до п. 1.1. Договору, сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк не пізніше кінця 31 березня 2021 року, укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу (Основний договір) таунхаусу орієнтовною площею 95 м2 (надалі - Об`єкт), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що буде збудований на земельній ділянці, розташованої в межах земельної ділянки: :01:049:3018, площею 0,011 га на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 2.1. Договору, за домовленістю сторін загальна сума Основного договору не повинна перевищувати 59 900,00 доларів США, еквівалентно гривні в розмірі 1 698 549,00 гривень.

В п 2.2. та в п. 2.3. Договору Сторони погодили порядок оплати позивачем вартості об`єкту в розмірі 59 900,00 доларів США.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що всі суми згідно цього Договору сплачуються готівкою в доларах США на день розрахунку.

На виконання пунктів 2.2. та 2.3. Договору, позивач передав відповідачу готівкою необхідну суму коштів, а саме: 03 жовтня 2020 року - 42 000,00 доларів США; 07 листопада 2020 року - 6 750,00 доларів США; 05 грудня 2020 року - 3 750,00 доларів США; 03 січня 2021 року - 3 750,00 доларів США; 06 лютого 2021 року - 3 650,00 доларів США. Дане підтверджується Актом приймання-передачі коштів, який є Додатком № 1 до Договору (а.с. 15, т.1).

Так, всього позивач на виконання пунктів 2.2. та 2.3. Договору передав відповідачу суму коштів в розмірі 59 900,00 доларів США, що підтверджується Актом приймання-передачі коштів.

Однак, відповідач, всупереч норм п. 1.1. Договору в строк до 31 березня 2021 року не уклав з позивачем та нотаріально не посвідчив договір купівлі-продажу (Основний договір) вищевказаного таунхаусу.

При цьому із матеріалів справи вбачається, що вище вказаний попередній договір укладений щодо нерухомого майна нотаріально не посвідчувався.

В подальшому, відповідач 03 лютого 2022 року на підставі Договору дарування земельної ділянки, який був посвідчений Шех К.Г., приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області (реєстровий № 287) подарував земельну ділянку: :01:049:3018, площею 0,011 га третій особі - громадянину України ОСОБА_5 (а.с. 34, т.1).

Як вбачається із Інформаційної довідки № 307393600 від 15 серпня 2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів, відповідач ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) є власником наступного нерухомого майна: земельна ділянка: :01:059:3024, площею 0,0769 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області; земельна ділянка: :01:049:3020, площею 0,0169 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області (а.с. 35-37, т.1).

Разом з тим, з вказаної інформаційної довідки у розділі Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:059:3024 перебуває в іпотеці від 11 серпня 2021 року, підставою для державної реєстрації іпотеки є договір іпотеки серія та номер 1704, виданий 11 серпня 2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новак Т.В. Іпотекодержателем зазначений ОСОБА_1 (а.с. 36).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що припущення заявника про з приводу незастосування заходів по забезпеченню позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, є обґрунтованим, проте, судом першої інстанції не в повному обсязі було досліджено матеріали справи при постановленні ухвали від 17 серпня 2022 року про забезпечення позову та не перевірено при реальній можливості здійснити таку перевірку чи обтяжена вказана земельна ділянка іпотекою.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 є те, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції, земельна ділянка з кадастровим номером: :01:059:3024 перебувала в іпотеці відповідно до договору іпотеки від 11 серпня 2021 року, згідно якого він був та є іпотекодержателем вказаної земельної ділянки.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

24 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір позики (а.с. 22, т.2).

11 серпня 2021 року між сторонами було укладено Додатковий договір до Договору позики, відповідно до якого з метою виконання Договору позики, апелянт передав, а ОСОБА_5 прийняв у власність грошові кошти у сумі 11 183 883, 00 грн (а.с. 24, т.2).

11 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки, з метою забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань від 24 липня 2021 року. У даному договорі ОСОБА_4 є майновим поручителем ОСОБА_5 та передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :01:059:3024, площею 0,0769 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 25, т.2).

Із пункту 6.1 вказаного Договору іпотеки вбачається, що сторони вказаного договору погодили право іпотекодержателя ОСОБА_1 задовольнити свої вимоги в разі не виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 26 з.б т.2).

Із доданої до апеляційної скарги вимоги про усунення порушень направленої ОСОБА_1 , позичальнику ОСОБА_5 та іпотекодержателю ОСОБА_4 , вбачається, що 02 лютого 2024 року апелянт реалізуючи своє право на задоволення вимог позикодавця направив згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» позичальнику та іпотекодавцю вимогу про усунення порушень, та відповідно має сподівання на задоволення своїх вимог в частині повернення позичених коштів в позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет застави, якою є земельна ділянка з кадастровим номером :01:059:3024, площею 0,0769 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та яка є предметом іпотеки.

Разом із тим реалізувати своє право на реєстрацію за собою права предмет іпотеки апелянт не зможе, оскільки накладений судом у вказаній справі арешт як один із видів обтяження, буде підставою для відмови державним реєстратором у вчиненні реєстраційної дії згідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що заяву про забезпечення позову розглянуто судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 , у останнього не було можливості подати зазначені докази до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, надані заявником докази приймаються апеляційним судом.

За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку", частини 1 статті 572 ЦК України та частини 1 статті 575 ЦК України іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частин першої та другої статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У даному випадку, земельна ділянка із кадастровим номером :01:059:3024, на яку оскаржуваною ухвалою було накладено арешт після укладення договору іпотеки, порушує права ОСОБА_1 звернути стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, іпотекодержатель ОСОБА_1 не був учасником даної справи у суді першої інстанції, тому вжиттям такого заходу як накладення арешту на вищевказану земельну ділянку, яка перебуває в його іпотеці, порушує його права та інтереси, що є недопустимим і не відповідає завданню та основним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

За таких обставин ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпеченні позову в оскаржуваній частині у цій справі з мотивів, наведених в цьому судовому рішенні, не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосування норм матеріального права, а відтак не може бути залишена в силі та відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванні з ухвалення нового судового рішення про залишення без задоволення поданої ОСОБА_3 заяви в частині накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:059:3024, площею 0,0769 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 серпня 2022 року у частині задоволення заяви позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:059:3024, площею 0,0769 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109) скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:059:3024, площею 0,0769 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109) залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв