КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/21875/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7890/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Кирилюк Г.М., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Аббасової Н.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування наказу про переведення, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та компенсацію моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Уманець С.Г. звернувся до суду з вказаним позовом, у якому, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, просив:

- скасувати наказ т.в.о. Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» від 25.05.2022 №524-к «Про переведення працівника ВП «Атомпроектінжиніринг» ОСОБА_1 у ВП «Атомремонтсервіс»;

- скасувати наказ директора ВП «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» від 30.06.2022 №37-зв «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника виробничо-технічного відділу управління з капітального будівництва об`єктів, що створюються відокремленого підрозділу акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з 30.05.2022;

- стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- зобов`язати відповідача перерахувати та здійснити доплату лікарняного за період з 15.06.2022 по 24.06.2022 відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» виходячи із середньої заробітної плати позивача у ВП «Атомпроектінжиніринг» ДП «НАЕК «Енергоатом»;

- стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 компенсацію заподіяної йому моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 25000 грн. (т. 1 а.с. 1-12, 76-85, т. 2 а.с. 69-71).

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 з 2010 року позивач працював в структурному підрозділі ВП «Атомпроектінжиніринг» (далі - ВП АПІ) Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом»).

З 2013 року і до 30.05.2022 позивач працював на посаді начальника виробничо-технічного відділу (далі - ВТВ) управління з капітального будівництва об`єктів, що створюються (далі - УКБОС).

Наказом т.в.о. Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» від 06.07.2021 року № 872-к до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, за начебто порушення трудової дисципліни, яке виявилося у відсутності на робочому місці більше трьох годин без поважних причин, порушення п.4.2.9., 4.2.15, 6.2. Посадової інструкції начальника ВТВ управління з капітального будівництва об`єктів, що створюються, ВП АПІ, першого та другого маркірованих абзаців п. 4.1. Кодексу корпоративної етики ДП «НАЕК «Енергоатом». Позивач в судовому порядку оскаржив зазначений наказ про застосування до нього дисциплінарного стягнення і рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2023 визнано незаконним та скасовано наказ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення.

Наказом т.в.о. Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» від 04.10.2021 року № 1233-к до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, яке виразилося у неналежному виконанні своїх посадових обов`язків, передбачених Посадовою інструкцією. Зазначений наказ про дисциплінарне стягнення позивач також оскаржив в судовому порядку до Шевченківського районного суду м. Києва, наразі рішення у справі ще не прийнято.

Наказом т.в.о. Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» від 25.05.2022 року № 524-к позивача переведено до відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаду інженера-технолога І категорії ЦСВЯП.

Позивач не погоджується із наказом про переведення, вважає його незаконним, прийнятим без дотримання чинного законодавства, що регулює трудові відносини, у тому числі в умовах воєнного стану.

Переведення позивача відбувалося без його згоди, у структурний підрозділ, який розташований в іншій місцевості: м. Славутич, Київської області, що територіально віддалено від міста Києва.

Незгода із переведенням була висловлена позивачем у його зверненнях від 27.05.2022 року, 10.06.2022 року на адресу Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» та від 09.06.2022 року на адресу ВП «Атомремонтсервіс».

Згідно змісту наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 25.05.2022 року № 524-к переведення позивача здійснено для якнайшвидшої ліквідації наслідків бойових дій на майданчику Централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива та на підставі ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», з 30.05.2022 на період дії воєнного стану, з оплатою праці не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою.

Підставою прийняття оскаржуваного наказу є лист генерального директора ВП «Атомпроектінжиніринг» М.Божка від 23.05.2022 року №09-46/1159, в якому останній просить т.в.о. Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» перевести ОСОБА_1 на посаду інженера-технолога І категорії ЦСВЯП ВП «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом».

На думку позивача, дійсною причиною його переведення в інший структурний підрозділ в іншу місцевість є не потреба ліквідації наслідків бойових дій на майданчику Централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива, а позбавлення керівництвом нелояльного підлеглого працівника, тобто позивача.

08.04.2022 року ДП «НАЕК «Енергоатом» в офіційному телеграм каналі розмістило інформаційне повідомлення про відсутність пошкоджень на майданчику Централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива у Чорнобильській зоні, окрім ознак мародерства, серед яких, пошкодження дверей, зниклих побутових пристроїв.

Залучення позивача, який є фахівцем високого рівня із значним досвідом роботи в атомній енергетиці, для відновлення кількох дверей на об`єкті Централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива у Чорнобильській зоні, є необґрунтованим, недоцільним та таким, що не відповідає приписам ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умова воєнного стану».

Відсутність пошкоджень на об`єкті Централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива у Чорнобильській зоні свідчить про незаконність наказу від 25.05.2022 року № 524-к, оскільки у відповідності до ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а не для виконання будь-яких інших робіт.

Також, позивач зазначає про те, що формулювання, зазначене в наказі від 25.05.2022 року № 524-к в частині переведення позивача «на період дії воєнного стану» суперечить вимогам ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умова воєнного стану», оскільки зазначена норма закону містить формулювання «у період дії воєнного стану», такі формулювання має інше тлумачення.

Вважаючи наказ про переведення незаконним, позивач відмовився від виходу на роботу до відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом», попередньо надіславши відповідні листи на адресу відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» та ДП «НАЕК «Енергоатом». Відмова позивача обґрунтовувалась пониженням посади, віддаленістю нового робочого місяця як від роботи позивача, так і від його місця проживання.

У зв`язку із невиходом позивача на нове місце роботи, наказом директора ВП «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» від 30.06.2022 року №37-зв трудовий договір із позивачем був припинений.

Позивач вважав, що наказ про його переведення та наказ про припинення з ним трудового договору є незаконними, тому просить їх скасувати, а також посилаючись на положення ст. 235 КЗпП України поновити його на попередній роботі.

Крім того, позивач у позові просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату позивачу лікарняного за період з 15.06.2022 по 24.06.2022, оплата якого, на думку позивача, була здійснена не в повному розмірі.

Також позивач заявляв вимогу про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування вказаної вимоги зазначав, що незаконні дії відповідача завдали йому моральної шкоди, позивач переніс високий рівень нервово-емоційного навантаження. Стресова ситуація, яка склалась внаслідок незаконного переведення та звільнення, призвела до виникнення тимчасових проблем у сферах життєдіяльності позивача через порушення режиму сну та вживання ліків. Постійний стрес та переживання негативно впливали на сімейні стосунки. Позивач зазнав душевних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану, зазнав приниження честі, гідності та ділової репутації. Внаслідок неправомірний дій відповідача позивач змушений докладати додаткові зусиль для захисту свої порушених прав та подальшої організації свого життя, а також звертатись до лікарів в зв`язку із погіршенням стану здоров`я, зокрема це: головний біль, тиск, швидка втомлюваність, хиткість при ходьбі, поганий сон, періодичне оніміння пальців. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 300 000,00 грн. (т. 1 а.с. 1-12, 76-85, т. 2 а.с. 69-71).

23 січня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Атомпроектінжиніринг» АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» - Островської Т., в якій остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т. 1 а.с. 171-186).

На обґрунтування відзиву зазначала, що внаслідок військового нападу на Україну російські збройні сили взяли під контроль усі об`єкти ДСП «Чорнобильська АЕС», а також інші об`єкти підприємств, що розташовані в зоні відчуження, яка була окупована в період з 24.02.2022 по 31.03.2022. Лише 16.04.2022 було відновлено електроживлення на вказаному об`єкті, після чого розпочались роботи з оцінки завданої шкоди, стану обладнання та відновлення його нормальної роботи. Робота при настанні виняткових обставин та у випадках, передбачених законодавством, не є примусовою працею, не суперечить принципу свободи праці, тому до неї можна залучати працівників без їхньої згоди. Згідно актів обстеження Централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива, знеструмлення вказаного об`єкту внаслідок військових дій протягом березня 2022 року завдало значних негативних наслідків, майже все обладнання потребувало відновлення, а також постійного контролю шляхом особистої присутності відповідних працівників, що мають досвід зведення цього об`єкта. Відомості та документація щодо пошкодження об`єкту Централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива після захоплення території зони відчуження російськими військовими є інформацією, що становить державну таємницю з грифом обмеження доступу «таємно». З огляду на зазначені обставини, керівництвом ДП «НАЕК «Енергоатом» прийнято рішення та видано наказ від 25.05.2022 №524-к про переведення позивача у ВП «Атомремонтсервіс» на посаду інженера-технолога І категорії з 30.05.2022 тимчасово - на період дії воєнного стану, для якнайшвидшої ліквідації наслідків бойових дій на вказаному об`єкті. Із зазначеним наказом позивача було ознайомлено вчасно, вручено його копію 26.05.2022. Такі дії відповідача є законними, обумовлені критичними обставинами. Обов`язки позивача за обома посадами були тотожними і складались з контролю, супроводу та планування робіт на об`єкті.

Позивач фактично не приступив до виконання обов`язків за посадою, оскільки в період з 29.05.2022 по 24.06.2022 перебував на лікарняному. Після лікарняного позивач мав приступити до роботи 27.06.2022, однак на роботу не з`явився, про причини неявки відповідачу не повідомив. Наступні три дні позивач також на роботу не з`явився. В телефонній розмові з керівництвом ВП «Атомремонтсервіс» позивач повідомив, що не має наміру виходити на роботу у ВП «Атомремонтсервіс», оскільки там не працює, документи про причину відсутності на роботі також не має наміру надавати. У зв`язку із зазначеними обставинами, 30.06.2022 позивача було звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули без поважних причин.

При звільненні з позивачем було проведено повний розрахунок. Розрахунок і оплата днів тимчасової непрацездатності позивача проведено правильно, у відповідності до положень Порядку № 1266 від 26.09.2001.

Вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки переведення і звільнення позивача було здійснено на підставі та у порядку, визначеному чинним законодавством.

Також, представник відповідача у відзиві вказував про пропуск позивачем встановленого ст. 233 КЗпП України місячного строку на звернення до суду із цим позовом (т. 1 а.с. 171-186).

30.01.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому підтримував позовні вимоги в повному обсязі (т. 2 а.с 59-63)

08.02.2024 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог (т. 2 а.с. 75-79).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування наказу про переведення, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та компенсацію моральної шкоди (т. 2 а.с. 221, 225-240).

Не погодившись з рішенням районного суду, 10 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Уманець С.Г. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог повністю, стягнути витрати на правничу допомогу та судовий збір (т. 3 а.с. 1-8).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що згідно зі ст. 3 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» працівник може бути переведений без його згоди виключно для ліквідації наслідків бойових дій, а не для виконання будь-яких інших робіт. В наказі від 25.05.2022 року № 524-к відповідачем зазначено: ОСОБА_1 перевести з 30 травня 2022 року на період дії воєнного стану у ВП АРС. Таке формулювання суперечить вимогам ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Норма ст. 3 вказаного Закону містить формулювання, що у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій. Існує принципова різниця між тлумаченням словосполучення «на період» та «у період» дії воєнного стану. На період дії воєнного стану - означає, що позивач переведений на іншу роботу на весь період дії воєнного стану, незалежно від необхідності та тривалості ліквідації наслідків бойових дій. У період дії воєнного стану - означає, що у певний проміжок часу дії воєнного стану, працівник може бути переведений без його згоди на іншу роботу, виключно для ліквідації наслідків бойових дій. І після ліквідації наслідків бойових дій працівник має бути повернутий на роботу на попередній посаді. Таке формулювання у наказі - на період дії воєнного стану свідчить про прагнення керівника ВП АПІ позбутися нелояльного йому підлеглого працівника.

Додатковими доказами, які свідчать, що ОСОБА_1 був переведений без його згоди в інший структурний підрозділ не для ліквідації наслідків бойових дій, а з метою позбавитися присутності позивача у структурному підрозділі ВП АПІ, є покази свідків зі сторони відповідача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Допитаний у судовому засіданні, яке відбулось 05.06.2024, свідок ОСОБА_2 дав покази, що «керівництво йому (позивачу) пропонувало змінити свою поведінку по відношенню до керівництва». Також даний свідок повідомив, що ОСОБА_1 було вчасно доведено до відома наказ про переведення, за тиждень до того як він мав приступити до виконання обов`язків на іншому робочому місці. Свідок ОСОБА_2 надав суду неправдиві покази, оскільки, судом першої інстанції достеменно було встановлено, що ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом про переведення 26.05.2022, тобто лише за три дні до переведення. Свідок ОСОБА_2 також показав, що «З підрозділу, керування яким здійснював ОСОБА_1 , переведений ніхто не був»!. На питання головуючого: «Тимчасове переведення, це що малося на увазі, на який період» ? Свідок ОСОБА_2 відповів: «не тимчасово переводили, а постійно». В судовому засіданні, яке відбулось 20.08.2024, допитано свідка ОСОБА_3 , який обіймає посаду начальника управління з капітального будівництва об`єктів, що створюються філії «ВП «Атомпроектінжиніринг» АТ «НАЕК «Енергоатом». Свідок ОСОБА_3 серед іншого показав, що «Період переведення не визначався». ОСОБА_3 не може повідомити на ліквідацію яких наслідків було переведено ОСОБА_1 , оскільки це є інформацією з обмеженим доступом. Окрім ОСОБА_1 ніякі інші працівники виробничо-технічного відділу не були переведені на ЧАЕС. «Акти обстеження та обсяг робіт, з якими мали працювати особи, є інформацією з обмеженим доступом». З показів свідків вбачається, що позивач був єдиним працівником виробничо-технічного відділу ВП АПІ, який був переведений до ВП «Атомремонтсервіс»; переведення не було обмеженим у часі, тобто не обмежувалося періодом дії воєнного стану. Позивач звертав увагу суду першої інстанції, що наявність у документах чи відомостях, які можуть бути використані як докази, державної таємниці не звільняє відповідача від обов`язку доказування, оскільки така підстава у ст. 82 ЦПК відсутня.

Звертав увагу суду апеляційної інстанції, що підставою прийняття оскаржуваного наказу про переведення позивача є лист генерального директора ВП «Атомпроектінжиніринг» М.Божка від 23.05.2022 № 09-46/1159, в якому останній просить т.в.о. Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» перевести ОСОБА_1 на посаду інженера-технолога І категорії ЦСВЯП ВП «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом». Акцентував увагу суду на формулюванні причини переведення, яке зазначено у вказаному листі «наразі, поточні виробничі завдання, які виконує персонал ВП «Атомпроектінжиніринг», виключають можливість надання та виконання роботи ОСОБА_1 за посадою, займаною ним зараз». Єдиною дійсною причиною переведення позивача є його конфлікт з директором ВП «Атомпроектінжиніргинг» М. Божком та своїм безпосереднім керівником - заступником директора ВП «Атомпроектінжиніринг» М. Безусом. Позивач стверджував, що його переведення у ВП «Атомремонтсервіс» є необґрунтованим та сфабрикованим лише через його принципову позицію до роботи керівництва - генерального директора ВП АПІ Божка М., його непрофесіоналізм, службову недбалість, помилковість у прийнятті рішень по багатомільйонним проектам, прикривання та покривання промахів свої підлеглих, призначення без конкурсів на вище займані посади людей, які не відповідають технічним критеріям всупереч до правил відбору, положень компанії.

У даній справі, для визнання наказу про переведення позивача правомірним роботодавець мав довести, що станом на 25.05.2022 існувала потреба якнайшвидшої ліквідації наслідків бойових дій на майданчику ЦСВЯП. Жодних доказів на підтвердження вищевказаних обставин у справі немає! У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що «відповідно актів обстеження ЦСВЯП цей об`єкт внаслідок військових дій протягом березня 2022 року був знеструмлений … Крім того, значного пошкодження та мінування зазнала під`їзна залізнична колія … що перешкоджало забезпечити введення в експлуатацію ЦСВЯП». Зауважував, що навіть, якщо такі акти обстеження були, мова йде про березень 2022 року. Наказ про переведення Волочая датований 25.05.2022, тобто майже через три місяці.

У позовній заяві позивач звертав увагу на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в офіційному телеграм каналі ДП «НАЕК «Енергоатом» за посиланням https://t.me/energoatom_ua/5379 розміщене інформаційне повідомлення наступного змісту: «Енергоатом отримав окремий дозвіл на введення в експлуатацію Централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива. Дозвіл на здійснення цієї діяльності сьогодні, 25 квітня 2022 року, видала ДП «НАЕК «Енергоатом» Державна інспекція ядерного регулювання України. Він очікувався ще 9 березня, але був відтермінований через російську агресію та перебування військ окупанта у Чорнобильській зоні відчуження, де і розташоване Централізоване сховище відпрацьованого ядерного палива (ЦСВЯП). Наразі ЦСВЯП цілком готове до експлуатації! На щастя, воно не постраждало від дій окупантів. Усе обладнання, комп`ютерна та спеціальна техніка працюють у нормальному режимі». Отже, станом на 25.04.2022 роботи по відновленню під`їзної залізничної колії були завершені, що підтверджується видачею дозволу на експлуатацію ЦСВЯП.

З оскаржуваного наказу про переведення вбачається, що позивач був переведений на посаду інженера-технолога І категорії ЦСВЯП. Відповідачем разом з відзивом на позовну заяву подано посадову позивача за посадою начальника виробничо-технічного відділу та інструкцію інженера-технолога І категорії ЦСВЯП. Суд першої інстанції здійснив абсолютно непотрібний аналіз цих посадових інструкцій та дійшов висновку «Як вбачається з наявних в матеріалах справи посадових інструкцій начальника виробничо - технічного відділу управління з капітального будівництва об`єктів, що створюються ВП "Атомпроектінжиніринг" та інженера-технолога І категорії ЦСВЯП, обов`язки за обома посадами частково були тотожними і складались з контролю, супроводу та планування робіт на об`єкті ЦСВЯП». Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що позивач був переведений для якнайшвидшої ліквідації наслідків бойових дій, тобто, для виконання певних робіт не за своєю посадою. При цьому, не має жодного значення для вирішення справи, які посадові обов`язки були передбачені посадовою інструкцією інженера-технолога І категорії ЦСВЯП, оскільки позивач без його згоди міг бути переведений виключно для ліквідації наслідків бойових дій, а не для роботи за посадою інженера-технолога І категорії ЦСВЯП».

27.05.2022 в інтересах позивача на адресу ДП «НАЕК «Енергоатом» був направлений адвокатський запит з проханням надати: 1. Належним чином засвідчену копію листа генерального директора ВП «Атомпроектінжиніринг» М.Божка від 23.05.2022 №09-46/1159. 2. Належним чином засвідчені копії наказів про застосування дисциплінарних стягнень до ОСОБА_1 - начальника виробничо-технічного відділу управління з капітального будівництва об`єктів, що створюються, ВП «Атомпроектінжиніринг» ДП «НАЕК «Енергоатом», за період з 07.07.2021 по 25.05.2022. 3. Інформацію про кількість працівників відокремлених підрозділів ДП «НАЕК «Енергоатом», розташованих у місті Києві, які залучаються до ліквідації наслідків бойових дій на майданчику ЦСВЯП в порядку переведення з 25 травня 2022 року. Інформацію прошу надати за професіями і посадами працівників (без зазначення їх персональних даних). 4. Інформацію для виконання яких робіт з якнайшвидшої ліквідації наслідків бойових дій на майданчику ЦСВЯП залучається ОСОБА_1 в порядку переведення без його згоди до ВП «Атомремонтсервіс». Листом від 09.05.2022 №01-6927/10-вих ДП «НАЕК «Енергоатом» надало копію запитуваних документів по п. 1 і 2 запиту. По п. 3 запиту ДП «НАЕК «Енергоатом» відповіло, що інформація, яку просить адвокат не стосується прав та інтересів ОСОБА_4 із цих підстав не надається. Однак, це спірна позиція відповідача, оскільки запитувана інформація необхідна була, щоб довести, що дійсною підставою переведення ОСОБА_1 до ВП АРС є його неприязнь, системний мобінг, порушення субординацій навіть ворожі стосунки, розповсюдження неправдивої інформації та погрози з боку керівника - заступника директора ВП АПІ М.Безусом та прикриття даних непрофесійних дій та числених порушень з боку директора ВП АПІ - М. Божка. По п. 4 запиту ДП «НАЕК «Енергоатом» відповіло, що втручання адвоката у господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, за винятком випадків, передбачених законодавством України, у зв`язку з цим інформація, запитувана за пунктом 4 не може бути надана. Тобто, відповідач свідомо уникнув надання відповіді на питання, яке безпосередньо стосується позивача, оскільки відсутність відповіді на питання для виконання яких робіт з якнайшвидшої ліквідації наслідків бойових дій на майданчику ЦСВЯП залучається ОСОБА_1 в порядку переведення без його згоди до ВП АРС, безумовно свідчить про незаконність наказу про переведення ОСОБА_1 від 25.05.2022.

Судом першої інстанції встановлено: «Вважаючи наказ про переведення незаконним, позивач відмовився від виходу на роботу до відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом», попередньо надіславши відповідні листи на адресу відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» та ДП «НАЕК «Енергоатом» (від 27.05.2022, 10.06.2022 на адресу Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» та від 09.06.2022 на адресу ВП «Атомремонтсервіс»). Однак, вже в наступному абзаці суд робить прямо протилежний висновок: «після закриття листків тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 згідно графіка мав приступити до роботи 27.06.2022, однак на роботу він не з`явився, про причини неявки роботодавця не повідомив». Обґрунтовуючи своє рішення в частині скасування наказу ВП «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» від 30.06.2022 № 37-з суд першої інстанції безпідставно посилається на постанови Верховного Суду від 26.06.2019 в справі № 572/2944/16-ц, від 11.03.2020 у справі № 459/2618/17, від 09.11.2021 у справі № 235/5659/20, позаяк фактичні обставини у вказаних справах не є тотожними обставинам даної справи. У всіх вищенаведених справах звільнення працівника не було наслідком відмови від переведення на іншу роботу. В той же час, суд першої інстанції не врахував правові позиції Верховного Суду, які повинен був врахувати за даних обставин та на які представник позивача посилався у відповіді на відзив. Верховний Суд у постанові від 08 травня 2019 року у справі № 489/1609/17 зазначив: «переведення ОСОБА_8 як з м. Миколаєва, так і з м. Києва, до с. Петрівське Бориспільського району Київської області, яке є іншим населеним пунктом, за відсутності згоди останнього є незаконним, а, отже, невихід працівника на роботу у зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що таке звільнення є незаконним». Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 31.08.2023 у справі № 160/7132/19, від 05.10.2022 у справі № 279/1345/21.

Твердження суду першої інстанції «При цьому, ОСОБА_1 на роботу за період з моменту переведення 30.05.2022 по день звільнення 30.06.2022 не з`явився жодного разу ні до ВП «Атомпроектінжиніринг», ні до ВП «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» також є безпідставними. Позивач працював у ВП «Атомпроектінжиніринг», яке розташоване у м. Києві. Наказом т.в.о. Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» від 25.05.2022 №524-к «Про переведення працівника ВП «Атомпроектінжиніринг» ОСОБА_1 у ВП «Атомремонтсервіс» позивачу змінено істотні умови праці, визначено його новим робочим місцем структурний підрозділ ВП «Атомремонтсервіс», який знаходиться у місті Славутич. Позивач неодноразово, письмово повідомляв як керівництво ВП «Атомпроектінжиніринг», так і керівництво ВП «Атомремонтсервіс» та ДП «НАЕК «Енергоатом» про свою незгоду із переведенням. При цьому, у своїх листах позивач просив скасувати наказ від 25.05.2022 №524-к про переведення. Роботодавцем відмовлено у скасуванні наказу про переведення, отже, у позивача не було жодних правових підстав виходити на роботу у ВП «Атомпроектінжиніринг», оскільки, позивач у вказаному структурному підрозділі вже не працював.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з наказом від 25.05.2022 позивач був незаконно переведений з 30 травня 2022 року. 30 травня 2022 року позивач не вийшов на роботу за новим місцем. Саме з цієї дати починається відлік вимушеного прогулу.

Щодо вимоги про перерахунку оплати лікарняного, позивач з 15.06.22 по 24.06.22 перебував на лікарняному, про що свідчить витяг з електронного реєстру листків непрацездатності. 14 липня 2022 року позивач надіслав електронний лист бухгалтеру ВП «Атомремонтсервіс» з проханням поінформувати щодо врегулювання питання з АПІ щодо нарахування коштів за 2-м лікарняним за період з 15.06.22 до 24.06.22, в тому числі 5 к.д. за рахунок підприємства. 15 липня 2022 позивач отримав відповідь від головного бухгалтера ВП «Атомремонтсервіс» наступного змісту: «Розрахунковий період для нарахування оплати по лікарняному листу є 12 місяців за місцем роботи, починаючи з місяця, що передує місяцю початку страхового випадку. (Постанова КМУ № 1266 від 26.09.2001 року, пункт 11). В Вашому випадку цей часовий період з червня місяця 2021 по травень місяць 2022 р. включно. В бухгалтерії ВП АРС відсутні дані про Вашу нараховану заробітну плату за останні 12 місяців праці перед настанням нового страхового випадку, відсутні дані про нарахування єдиного соціального внеску за цей період, також нема даних про кількість календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин в цьому розрахунковому періоді. Тобто, немає даних для нарахування оплати по лікарняному листу з застосуванням вимог пункту № 3 Постанови КМУ № 1266. Оплата лікарняного листа за 10 календарних днів з 15.06.2022 по 24.06.2022 проведена згідно пункту № 28 і пункту № 6 Постанови КМУ № 1266 від 26.09.2001 року. (посадовий оклад на день настання страхового випадку (27628,00 грн.) поділений на середньомісячну кількість календарних днів (30,44)». Така позиція відповідача є помилковою, оскільки відповідно до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника. Як зазначено вище, позивач згоди на переведення на роботу у ВП «Атомремонтсервіс» не давав. В той же час у разі переведення працівника на іншу роботу без його згоди, відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оплата праці за виконану роботу становить не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою. Відповідно і розрахунок лікарняних повинен проводитися виходячи із середньої заробітної плати позивача за попереднім місцем роботи, а не із посадового окладу за новим місцем роботи.

Щодо вимоги про компенсацію моральної шкоди. Незаконні дії відповідача завдали моральної шкоди позивачу, який переніс високий рівень нервово-емоційного навантаження. Стресова ситуація, яка склалась внаслідок незаконного переведення та звільнення, призвела до виникнення тимчасових проблем у сферах життєдіяльності позивача через порушення режиму сну та вживання ліків. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для захисту своїх порушених прав, подальшої організації свого життя, забезпечити достатній рівень життя своїй сім`ї, зазнав душевних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану, зазнав приниження честі та гідності, а також ділової репутації, через незаконні дії пов`язані з його звільненням. Внаслідок протиправних дій відповідача, які проявилися у незаконному переведенні та звільненні позивача, останній змушений був звернутися до лікарів зі скаргами на погіршення здоров`я. Так, 14.06.2022 позивач звернувся до сімейного лікаря зі скаргами на головний біль, коливання тиску, швидку втому, хиткість при ходьбі. 25.08.2022 позивач звертався до невролога. Згідно консультативного заключення лікаря від 25.08.2022 позивач звернувся зі скаргами на виснажуваність, поганий, уривчастий сон, періодичне оніміння пальців, «зажатість» в грудному відділі хребта. Скарги на здоров`я почати з`являтися протягом останнього місяця. Згідно діагнозу лікаря у позивача був змішаний тривожний та депресивний розлад з диссомнічним синдромом. Позивач вважав такий діагноз наслідком неправомірних дій роботодавця - незаконного переведення та звільнення, що вплинуло на його психоемоційний стан, як працівника, який тривалий час сумлінно виконував свої обов`язки. Внаслідок незаконного переведення на посаду інженератехнолога 1 категорії, яка вочевидь не відповідає професійному досвіду, вмінням та навичкам позивача, останній зазнав приниження в очах свої колег, підлеглих, а також постійних партнерів ДП НАЕК «Енергоатом». Зауважував, що позивач отримував лише схвальні відгуки/рекомендації від партнерів ДП «НАЕК «Енергоатом», які свідчать про його високі професійні якості.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу. З метою отримання правової допомоги у даній справі, позивачем із адвокатським об`єднанням «ЮСТІС» укладений договір про надання правничої допомоги №23/2 від 26 червня 2021 року та додаткову угоду № 1 від 23.05.2022 до вказаного Договору. У позовній заяві позивачем зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Згідно попереднього розрахунку позивач очікує понести витрати на оплату правничої допомоги, орієнтований розмір яких становить 30000 грн. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №1 сторони домовилися, що гонорар адвоката за надання послуг, визначених п. 1 цієї Додаткової угоди №1, становить: 25000,00 грн. за супровід справи у суді першої інстанції; 10000,00 грн. за супровід справи у суді апеляційної інстанції; 15000,00 грн. за супровід справи у суді касаційної інстанції). Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №1 винагорода, зазначена у пункті 2 цієї Додаткової угоди №1, сплачується Замовником протягом 5-ти календарних днів з дати набрання рішенням суду законної сили. 30.10.2024 між позивачем та АО «ЮСТІС» підписаний акт наданих послуг на суму 25000 грн. 09.02.2025 між позивачем та АО «ЮСТІС» підписаний акт наданих послуг на суму 10000,00 грн. (т. 3 а.с. 1-8).

11 березня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача - адвоката Островської Т.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій остання просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін (т. 3 а.с. 73-116).

Відзив відповідача поданий у строк, визначений ухвалою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року (т. 3 а.с. 31-32).

Протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 23 квітня 2025 року здійснено заміну суддів Борисової О.В., Ратнікової В.М., у зв`язку з їх відпусткою, на суддів Кирилюк Г.М., Саліхова В.В. (т. 3 а.с. 122-123).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Уманець С.І. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити. Представник відповідача - адвокат Островська Т.П. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню,з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та відповідно до Наказу президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Недашковського Ю.О. № 687-к від 14.06.2019 року обіймав посаду начальника виробничо-технічного відділу управління з капітального будівництва об`єктів, що створюються ВП «Атомпроекінжиніринг» ДП «НАЕК «Енергоатом» (т. 1 а.с. 122, 215).

Наказом т.в.о. президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна П. від 25.05.2022 року № 524-к ОСОБА_1 , начальника виробничо-технічного відділу управління з капітального будівництва об`єктів, що створюються, ВП «Атомпроектінжиніринг» ДП «НАЕК «Енергоатом», переведено з 30 травня 2022 року на період дії воєнного стану до відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаду інженера-технолога І категорії ЦСВЯП з оплатою праці не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою (т. 1 а.с. 88, т. 2 а.с. 7).

Згідно змісту вказаного наказу, переведення працівника здійснено для найшвидшої ліквідації наслідків бойових дій на майданчику Централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива та на підставі ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (т. 1 а.с. 88, т. 2 а.с. 7).

Підставою прийняття оскаржуваного наказу є лист генерального директора ВП «Атомпроектінжиніринг» М. Божка від 23.05.2022 року № 09-46/1159, в якому останній просив т.в.о. президента ДП «НАЕК «Енергоатом» перевести ОСОБА_1 на посаду інженера-технолога І категорії ЦСВЯП ВП «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом». Прохання про переведення ОСОБА_1 обґрунтовано необхідністю якнайшвидшої ліквідації наслідків бойових дій на майданчику ЦСВЯП, а також положеннями п. 1 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Також, у листі зазначено, що наразі поточні виробничі завдання, які виконує персонал ВП «Атомпроектінжиніринг», виключають можливість надання та виконання роботи ОСОБА_1 за посадою, займаною ним зараз (т. 1 а.с. 96).

З Наказом від 25.05.2022 № 524-к ОСОБА_1 було ознайомлено та отримано ним копію відповідного Наказу 26.05.2022 року, про що свідчить відмітка «копію наказу отримав 26.05.22, категорично заперечую», тобто до запровадження нових умов праці, що підтверджується підписом позивача (т. 2 а.с. 7, зворот).

Переведення позивача відбувалося без його згоди. Незгода із переведенням була висловлена позивачем у його зверненнях від 27.05.2022 року, 10.06.2022 року на адресу Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» та від 09.06.2022 року на адресу ВП «Атомремонтсервіс» (т. 1 а.с. 97-98, 103-104, 106-108).

Відповідно до витягів з електронного реєстру листків непрацездатності, ОСОБА_1 в період з 29.05.2022 року по 24.06.2022 року перебував на лікарняному (т. 2 а.с. 31-36).

Відповідно до акту про факт відсутності працівника на робочому місці від 27.06.2022 року, ОСОБА_1 (т.н. 1944), який був переведений 30.05.2022 року у ВП АРС, згідно наказу т.в.о. Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» від 25.05.2022 № 524-к, на посаду інженера-технолога І категорії ЦСВЯП, 27.06.2022 був відсутній на роботі на протязі всього робочого дня, після закриття лікарняного 24.06.2022 № 4700535-1 по випадку непрацездатності 4503439. Акт підписаний начальником відділу ядерної безпеки ЦСВЯП Фатаховим О., техніком-технологом І категорії ЦСПЯП - Ярош С., провідним фахівцем УКРС - Дубина Т., ЗД ВП АРС - директор ЦСВЯП - Касперович І., профгрупорг ЦСВЯП - Лаврик Є. (т. 2 а.с. 37).

Відповідно до акту про факт відсутності працівника на робочому місці від 28.06.2022 року, ОСОБА_1 (т.н. 1944), інженер-технолог І категорії ЦСВЯП, 28.06.2022 був відсутній на роботі та на території ВП «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» на протязі всього робочого дня з 8.00 до 17.00. Акт підписаний начальником відділу ядерної безпеки ЦСВЯП Фатаховим О., техніком-технологом І категорії ЦСПЯП - Ярош С., в.о. директора Супрун Г., провідним фахівцем УКРС - Дубина Т., профгрупорг ЦСВЯП - Лаврик Є. (т. 2 а.с. 38).

Відповідно до акту про факт відсутності працівника на робочому місці від 29.06.2022 року, ОСОБА_1 (т.н. 1944), інженер-технолог І категорії ЦСВЯП, 29.06.2022 був відсутній на роботі та на території ВП «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» на протязі всього робочого дня з 8.00 до 17.00. Акт підписаний начальником відділу ядерної безпеки ЦСВЯП Фатаховим О., техніком-технологом І категорії ЦСПЯП - Ярош С., в.о. директора Супрун Г., провідним фахівцем УКРС - Дубина Т., профгрупорг ЦСВЯП - Лаврик Є. (т. 2 а.с. 39).

Відповідно до акту про факт відсутності працівника на робочому місці від 30.06.2022 року, ОСОБА_1 (т.н. 1944), інженер-технолог І категорії ЦСВЯП, 30.06.2022 був відсутній на роботі та на території ВП «Атомремонтсервіс» Д/П «НАЕК «Енергоатом» на протязі всього робочого дня з 8.00 до 17.00. Акт підписаний начальником відділу ядерної безпеки ЦСВЯП Фатаховим О., техніком-технологом І категорії ЦСПЯП - Ярош С., в.о. директора Супрун Г. , провідним фахівцем УКРС - Дубина Т., профгрупорг ЦСВЯП - Лаврик Є. (т. 2 а.с. 40).

Наказом директора ВП «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» від 30.06.2022 року № 37-зв, трудовий договір із ОСОБА_1 припинено, позивача звільнено за прогули на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (т. 2 а.с. 44).

Згідно з довідкою Відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від 02.01.2024 року №21-47/01, ОСОБА_1 при звільненні виплачені та перераховані кошти на рахунок в АТ Ощадбанк: 01.07.2022 - компенсацію за невикористану відпустку при звільненні в сумі 41 086,62 грн.; 07.07.2022 - перераховано оплата за 5 календарних днів лікарняного за рахунок підприємства в сумі 3 653,17 грн.; 25.10.2022 - перераховано допомога по тимчасовій непрацездатності за рахунок ФСС в сумі 3 653,17 грн. (т. 2 а.с. 47).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Нормами ст. 32 КЗпП України врегульовано порядок переведення на іншу роботу та зміну істотних умов праці.

Згідно положень ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Норми ст. 33 КЗпП України передбачають порядок тимчасового переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором.

Частинами 1, 2 ст. 33 КЗпП України визначено, що тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою.

Роботодавець має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (далі Указ), в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого в подальшому неодноразово було продовжено.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами 2, 3 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з п. 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на викладене вище, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритет застосування на період дії воєнного стану.

Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою.

У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються.

Законом № 2352-IX від 01.07.2022 року, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частина друга статті 3 вищевказаного Закону викладена в наступній редакції: «У період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов».

Відповідно до норм КЗпП України роботодавець має право за певних умов перевести працівника на роботу, не обумовлену трудовим договором.

Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який є спеціальним Законом, що регулює спірні правовідносини, передбачено, що в умовах воєнного стану роботодавець має право перевести працівника без його згоди на іншу роботу, яка не обумовлена умовами трудового договору.

Загальновідомою інформацією, яка у відповідності до положень ч. 3 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування, є те, що з 24.02.2022 року та до кінця березня 2022 року-початку квітня 2022 року внаслідок війни та бойових дій був втрачений контроль над об`єктами Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС», а також іншими об`єктами підприємств, що розташовані в зоні відчуження, в тому числі об`єкти Централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива (ЦСВЯП), яке споруджувалось ДП «НАЕК «Енергоатом», під час якої вказані об`єкти були знеструмлені та частково пошкоджені.

Відповідно до протоколів засідання експертної комісії з питань таємниць від 07.12.2020 № 45 та від 08.12.2020 № 46, копії яких містяться в матеріалах справи, проєктна документація складових систем ЦСВЯП (в тому числі за результатами обстеження об`єкту після деокупації) віднесена до відомостей, які містять інформацію, що становить державну таємницю (т. 1 а.с. 103-166, 167-168).

Наказом т.в.о. президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна П. від 25.05.2022 № 524-к ОСОБА_1 , начальника виробничо-технічного відділу управління з капітального будівництва об`єктів, що створюються, ВП «Атомпроектінжиніринг» ДП «НАЕК «Енергоатом», переведено з 30 травня 2022 року на період дії воєнного стану до відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаду інженера-технолога І категорії ЦСВЯП з оплатою праці не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою (т. 1 а.с. 88, т. 2 а.с. 7).

Згідно змісту вказаного наказу, переведення працівника здійснено для найшвидшої ліквідації наслідків бойових дій на майданчику Централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива та на підставі ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (т. 1 а.с. 88, т. 2 а.с. 7).

Підставою прийняття оскаржуваного наказу є лист генерального директора ВП «Атомпроектінжиніринг» М. Божка від 23.05.2022 № 09-46/1159, в якому останній просить т.в.о. президента ДП «НАЕК «Енергоатом» перевести ОСОБА_1 на посаду інженера-технолога І категорії ЦСВЯП ВП «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом». Прохання про переведення ОСОБА_1 обґрунтовано необхідністю якнайшвидшої ліквідації наслідків бойових дій на майданчику ЦСВЯП, а також положеннями п. 1 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (т. 1 а.с. 96).

З Наказом від 25.05.2022 № 524-к ОСОБА_1 було ознайомлено 26.05.2022 року, тобто до запровадження нових умов праці, що підтверджується підписом позивача та відповідає ч. 2 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (т. 2 а.с. 7, зворот).

Судом встановлено, що переведення позивача носить тимчасовий характер з метою найшвидшої ліквідації наслідків бойових дій на майданчику Централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива, збережена оплата праці на рівні не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою, переведення є тимчасовим, при цьому, обов`язки за обома посадами частково були тотожними і складались з контролю, супроводу та планування робіт на об`єкті ЦСВЯП.

Наказ відповідача від 25.05.2022 №524-к «Про переведення працівника ВП «Атомпроектінжиніринг» ОСОБА_1 за своїм змістом відповідає меті переведення, обумовленої частиною 1 ст. 3 Закону

№ 2136-IX, оскільки таке переведення позивача здійснено задля найшвидшої ліквідації наслідків бойових дій на майданчику Централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива.

Вищенаведені обставини наявності та необхідності усунення наслідків бойових дій та пошкоджень на об`єкті ЦСВЯП, а також тимчасового переведення на об`єкт інших працівників підтвердив допитаний районним судом свідок ОСОБА_2 показанням якого судом першої інстанції дана належна оцінка (т. 2 а.с. 175-177)

Відповідачем при переведенні позивача на вказану вище посаду дотримано положень ч.1 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», що встановлює особливості переведення в умовах воєнного часу.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування Наказу т.в.о. Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» від 25.05.2022 №524-к «Про переведення працівника ВП «Атомпроектінжиніринг» ОСОБА_1 у ВП «Атомремонтсервіс», посилаючись на те, що дії відповідача є законними, обумовленими критичними обставинами, здійсненими у відповідності до порядку, встановленому чинним на той момент законодавством.

Доводи апеляційної скарги, що переведення ОСОБА_1 на вказану вище посаду було зумовлено нелояльним ставленням роботодавця до позивача як працівника колегія суддів визнала неспроможними та відхилила.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Зі змісту п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.

При цьому прогул, в розумінні КЗпП України, це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника чи уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути підставою звільнення працівника.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року в справі № 572/2944/16-ц зазначено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України).

Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності.

Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 вказано, що визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, а тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 зазначено, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

З матеріалів справи вбачається, що Наказом т.в.о. президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна П. від 25.05.2022 № 524-к ОСОБА_1 , начальника виробничо-технічного відділу управління з капітального будівництва об`єктів, що створюються, ВП «Атомпроектінжиніринг» ДП «НАЕК «Енергоатом», переведено з 30 травня 2022 року на період дії воєнного стану до відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаду інженера-технолога І категорії ЦСВЯП з оплатою праці не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою (т. 1 а.с. 88, т. 2 а.с. 7).

Відтак, з 30 травня 2022 року позивач повинен був приступити до виконання обов`язків за посадою інженера-технолога І категорії ЦСВЯП.

Однак, судом встановлено, що в період з 29.05.2022 по 24.06.2022 перебував на лікарняному, що підтверджується витягами з електронного реєстру листків непрацездатності (т. 2 а.с. 31-36).

Таким чином, після закриття листків тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 мав приступити до роботи 27.06.2022 року.

Проте, відповідно до акту про факт відсутності працівника на робочому місці від 28.06.2022 року, ОСОБА_1 (т.н. 1944), інженер-технолог І категорії ЦСВЯП, 28.06.2022 був відсутній на роботі та на території ВП «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» на протязі всього робочого дня з 8.00 до 17.00. Акт підписаний начальником відділу ядерної безпеки ЦСВЯП Фатаховим О., техніком-технологом І категорії ЦСПЯП - Ярош С., в.о. директора Супрун Г., провідним фахівцем УКРС - Дубина Т., профгрупорг ЦСВЯП - Лаврик Є. (т. 2 а.с. 38).

Відповідно до акту про факт відсутності працівника на робочому місці від 29.06.2022 року, ОСОБА_1 (т.н. 1944), інженер-технолог І категорії ЦСВЯП, 29.06.2022 був відсутній на роботі та на території ВП «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» на протязі всього робочого дня з 8.00 до 17.00. Акт підписаний начальником відділу ядерної безпеки ЦСВЯП Фатаховим О., техніком-технологом І категорії ЦСПЯП - Ярош С., в.о. директора Супрун Г. , провідним фахівцем УКРС - Дубина Т., профгрупорг ЦСВЯП - Лаврик Є. (т. 2 а.с. 39).

Відповідно до акту про факт відсутності працівника на робочому місці від 30.06.2022 року, ОСОБА_1 (т.н. 1944), інженер-технолог І категорії ЦСВЯП, 30.06.2022 був відсутній на роботі та на території ВП «Атомремонтсервіс» Д/П «НАЕК «Енергоатом» на протязі всього робочого дня з 8.00 до 17.00. Акт підписаний начальником відділу ядерної безпеки ЦСВЯП Фатаховим О. , техніком-технологом І категорії ЦСПЯП - Ярош С., в.о. директора Супрун Г. , провідним фахівцем УКРС - Дубина Т., профгрупорг ЦСВЯП - Лаврик Є. (т. 2 а.с. 40).

Тобто, позивач за місцем посади на роботу за період з 27.06.2022 по 30.06.2022 року не з`явився, при цьому, про причини неявки роботодавця не повідомляв.

При цьому, документів на підтвердження поважності неприбуття на роботу позивачем надано не було та матеріали справи таких не містять.

В зв`язку з викладеним, Наказом директора ВП «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» від 30.06.2022 № 37-зв, трудовий договір із ОСОБА_1 припинено, позивача звільнено за прогули на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (т. 2 а.с. 44).

Враховуючи викладені обставини, позивач допустив прогул без поважних причин, а відтак, звільнення останнього з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, є законним.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині скасування наказу директора ВП «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» від 30.06.2022 №37-зв «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 », посилаючись на те, що є доведеним факт належної фіксації роботодавцем відсутності працівника на робочому місці, вжиття заходів щодо отримання пояснень та доказів поважності неявки на роботу, а також факт наявності прогулу позивача, тобто, його відсутності на робочому місці без поважних причин, а тому відповідач, в силу норм п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України мав повноваження та належні підстави на розірвання укладеного із позивачем трудового договору.

Враховуючи відсутність правових підстав для скасування наказу про переведення та наказу про звільнення, підстав для задоволення позовних вимог щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає, оскільки такі є похідними.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача перерахувати та здійснити доплату лікарняного за період з 15.06.2022 по 24.06.2022 відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» виходячи із середньої заробітної плати позивача у ВП «Атомпроектінжиніринг» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхування затверджений постановою КМУ від 26.09.2001 № 1266 (далі - Порядок № 1266 в редакції чинній на час оспорювання виплат).

Відповідно до п. 3 Порядку № 1266 середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин. Поважними причинами вважаються: тимчасова непрацездатність; відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком; відпустка без збереження заробітної плати.

Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, виключаються з розрахункового періоду.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1266, у разі коли страхові виплати призначаються виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати (доходу), середньомісячна заробітна плата (дохід) обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати (доходу) за один календарний день на середньомісячну кількість календарних днів (30, 44).

Розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок, починаючи з місяця, що передує місяцю настання страхового випадку (підпункт 1 пункту 11 Порядку № 1266).

Якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа з поважних причин не мала заробітку або страховий випадок настав у перший день роботи, середня заробітна плата визначається виходячи з тарифної ставки (посадового окладу) або її частини, встановленої на день настання права на страхову виплату. У разі коли тарифна ставка (посадовий оклад) не встановлена та відповідні дані відсутні, розрахунок проводиться виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (або її частини), встановленого законом на день настання права на страхову виплату (пункт 12 Порядку № 1266).

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця проводиться у відповідності до пункту 28 Порядку № 1266, яким передбачено: якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа з поважних причин не мала заробітку або страховий випадок настав у перший день роботи (для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності, в тому числі внаслідок захворювання або травми, що пов`язані з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням), середня заробітна плата визначається виходячи з тарифної ставки (посадового окладу) або її частини, встановленої на день настання страхового випадку. Якщо тарифна ставка (посадовий оклад) не встановлюється, розрахунок проводиться виходячи з розміру мінімальної заробітної плати або її частини), встановленого законом на день настання страхового випадку.

Так, згідно з довідкою Відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від 02.01.2024 №21-47/01, ОСОБА_1 при звільненні виплачені та перераховані кошти на рахунок в АТ Ощадбанк: 01.07.2022 - компенсацію за невикористану відпустку при звільненні в сумі 41 086,62 грн.; 07.07.2022 - перераховано оплата за 5 календарних днів лікарняного за рахунок підприємства в сумі 3 653,17 грн.; 25.10.2022 - перераховано допомога по тимчасовій непрацездатності за рахунок ФСС в сумі 3 653,17 грн. (т. 2 а.с. 47).

Позивач в період з 29.05.2022 по 24.06.2022 перебував на лікарняному, а саме: 1) з 29.05.2022 по 14.06.2022; 2) за період з 15.06.2022 по 24.06.2022.

Враховуючи те, що перший страховий випадок настав 29.05.2022 (в період часу коли позивач працював в ВП «Атомпроектінжиніринг»), дні тимчасової непрацездатності було оплачено бухгалтерією цього відокремленого підрозділу ДП «НАЕК «Енергоатом» з врахуванням його середнього заробітку за період з травень 2021 року до квітень 2022 року.

Другий страховий випадок настав 15.06.2022 (в період часу коли позивач вже був переведений до ВП «Атомремонтсервіс»), однак він фактично не приступив до виконання обов`язків за посадою та не мав заробітку, тому дні тимчасової непрацездатності було оплачено бухгалтерією ВП «Атомремонтсервіс», виходячи з нового посадового окладу інженера-технолога І категорії ЦСВЯП (27 628,00 грн.), встановленого на день настання страхового випадку, поділеного на середньомісячну кількість календарних днів (30,44).

Відтак, розрахунок та оплата днів тимчасової непрацездатності позивача проведено вірно, відповідно до приписів Порядку № 1266.

Оскільки, відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказів про переведення та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, то відсутні підстави і для задоволення похідних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Інші доводи апелянта цих висновків не спростовують, тому судом апеляційної інстанції відхилені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 24 квітня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Г.М. Кирилюк

В.В. Саліхов