Справа № 130/669/25
Провадження № 22-ц/801/1029/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 рокуСправа № 130/669/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Пантелеймонової А.І.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №130/669/25 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про визнання факту укладення договору, невиконання відповідачем договору,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 березня 2025 року про відмову у відкритті провадження, яку постановив суддя Заярний А.М. в Жмеринському міськрайонному суді Вінницької області, повний текст складено 19 березня 2025 року,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Енера Вінниця» про визнання факту укладення договору, невиконання відповідачем договору.

Просив визнати безспірним факти укладення письмового договору від 01 січня 2019 року. Визнати невиконання відповідачем розділу 2.1. цього договору. Визнати невиконання відповідачем усіх умов договору до 06 липня 2022 року. Визнати, що згідно ч. 3 ст. 639 ЦПК письмовий договір є укладеним з моменту підписання обома сторонами.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 березня 2025 рокувідмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, необґрунтованою, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права. Просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

У відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Енера Вінниця» просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги,дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що поданий ОСОБА_1 позов спрямований на створення штучних підстав для перегляду судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 звернула увагу на те, що приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданню цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а у разі, якщо провадження було відкрите, закривати його на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України) (пункт 30, 31, 41, 42).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Енера Вінниця» про визнання факту укладення договору, невиконання відповідачем договору. Просив визнати безспірним факти укладення письмового договору від 01 січня 2019 року. Визнати невиконання відповідачем розділу 2.1. цього договору. Визнати невиконання відповідачем усіх умов договору до 06 липня 2022 року. Визнати, що згідно ч. 3 ст. 639 ЦПК письмовий договір є укладеним з моменту підписання обома сторонами.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції, дослідивши справи: І. У справі № 130/2553/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Вінницяобленерго» (в особі структурної одиниці «Шаргородські електричні мережі»), ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про визнання бездіяльності щодо невиконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та щодо нарахування суми заборгованості за електропостачання, про визнання певних обставин, про стягнення суми недовідпущеної електроенергії, про зобов`язання вчинити дії, про стягнення моральної шкоди - суд повністю відмовив у задоволенні позовних вимог, прийшовши до висновку про недоведеність позовних вимог в частині визнання протиправною та незаконною бездіяльності відповідачів при невиконанні ними Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови НКРЕКП №312 від 14 березня 2018 року; про визнання відсутності укладеного нового договору між сторонами, відсутності споживання електроенергії споживачем, відсутності сплати рахунків за спожиту електроенергію; про визнання, що згідно з частиною шостою постанови НКРЕКП відношення між сторонами регулюються як до підписання нового договору так і після підписання нового договору старим договором на користування електроенергією від 20 березня 2001 року за №20360553; про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо перерахування споживачу заборгованості електроенергії з жовтня 2019 року; про стягнення з відповідачів суми недовідпущеної електроенергії споживачу згідно квитанцій відповідачів про заборгованість з жовтня 2019 року; про зобов`язання відповідачів встановити електрообладнання споживачу згідно акта від 01 грудня 2010 року (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/93809800).

Апеляційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, вказав, що раніше ухваленими судовими рішеннями встановлено, що з 1 січня 2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» укладено договір № 20360553 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (для побутових споживачів) шляхом приєднання відповідача до умов публічного договору приєднання, а факт споживання електричної енергії та оплата виставлених рахунків свідчить про приєднання відповідача до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/95458626).

ІІ. У справі № 130/893/20 за позовом ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію судом зроблений висновок, що фактичне споживання ОСОБА_1 відповідних обсягів електричної енергії з 1 січня 2019 року та наявність відкритого на його ім`я особового рахунку (пункт 3.2.13 Правил) свідчить про його приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що був розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ», як з постачальником за регульованим тарифом, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання, оплати електричної енергії, відкриття особового рахунку (п.3.2.13 Правил) (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/93512534).

Апеляційний суд, залишаючи вказане рішення в силі, зробив висновок, що чинна редакція Закону України «Про ринок електричної енергії» не встановлює обов`язок ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» надсилати ОСОБА_1 заявуприєднання, а підписання споживачем такої заявиприєднання не є виключною умовою для приєднання до умов Договору постачання універсальних послуг. Здійснивши факт споживання електричної енергії та оплату виставлених рахунків, ОСОБА_1 у належній формі приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/95331399).

ІІІ. У справі № 130/1858/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Жмеринські електричні мережі», ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про порушення прав споживача ОСОБА_1 , зокрема, просив визнати, що згідно з частиною восьмою Акта «Вінницяобленерго» від 23 серпня 2019 року № 296 договір вважається укладеним в разі неповернення споживачем надісланої йому заяви-приєднання відповідачами. У задоволенні позову відмовлено (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/100319389).

Апеляційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, вказав, що доводи позивача про ненадання йому пропозиції з укладення договору на постачання електричної енергії не заслуговують на увагу; фактичні обставини відносин між сторонами у справі свідчать про наявність між ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» та ОСОБА_1 договірних стосунків (Посиалння: ІНФОРМАЦІЯ_1

ІV. У справі № 130/2166/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про порушення прав споживача суд зробив висновок про відсутність порушень зі сторони товариства пункту 3.3 Договору, укладеного між ним та ОСОБА_1 (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/100656013).

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції в силі, підтвердив, що позовні вимоги про визнання, що комерційна пропозиція відповідно до вимог пункту 13.9 Договору, вимог ЦК України повинна надсилатися стороні Договору, а не публікуватися на веб-сайті відповідача та порушення відповідачем вимог пункту 3.3 частини 3, пункту 13.9 частини 13 договору, статті 644 ЦК України до задоволення не підлягають (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/101897842).

V. У справі № 130/2539/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про порушення прав споживача, ОСОБА_1 скаржився на порушення товариством пунктів 13.2 та 13.9 Договору, а також пункту 7.11 ПРРЕЕ, відключивши його від електропостачання. Судом було встановлено, що між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, а також наявність у споживача ОСОБА_1 заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію, в зв`язку з чим йому було припинено постачання електроенергії, що не оспорюється сторонами. Порушень прав споживача ОСОБА_1 з боку ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» судом встановлено не було, у позові відмовлено (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/100529667).

Апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції в силі з тих підстав, що дійсно з урахування встановлених у справі обставин, зокрема наявності у споживача ОСОБА_1 заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію, визначену судовим рішенням, яке набрало законної сили, відсутності доказів здійснення погашення вказаної заборгованості, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог у зв`язку з відсутністю в діях відповідача порушення абз. 4 п. 7.11. ПРРЕЕ, оскільки на час відключення позивача від електроживлення, спору щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів не було (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/101897838).

VІ. У справі № 130/3245/23 за позовом ОСОБА_1 ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про стягнення моральної шкоди, позивач скаржився, що в залежності від предмета і підстав позову відповідач в судові справи за його позовами надає різні договори, за обман суду просив стягнути 100000 моральної шкоди. Рішення суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено. Рішення мотивоване тим, що між сторонами укладено договір від 01.01.2019 про постачання електроенергії. Позивачем не доведено протиправність дій чи бездіяльності відповідача ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ», а також причинного зв`язку між його винними діями та завданням позивачу моральної шкоди, яку він оцінив в розмірі 100000 грн (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/117578262).

Вінницький апеляційний суд постановою від 17.04.2024 залишив рішення суду першої інстанції в силі з тих підстав, що між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії від 01.01.2019. Позивач не довів обставин, на які він посилається як на підставі своїх вимог та не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди діями відповідача, а відтак і розмір, що є підставою для відмови у задоволенні позову (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/118415945).

VІІ. У справі №130/3412/23 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про відшкодування моральної шкоди, позивач просив на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення відповідачем глави 53 ЦК України на підставі рішення по справам 130/893/20, заявки на відключення його від постачання електроенергії стягнути з відповідача на користь позивача 500000 грн моральної шкоди. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14.05.2024 у задоволенні позову відмовлено. Судом встановлено, відповідно до судового наказу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.06.2021 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Енера Вінниця» заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 17048,88 грн. Відповідно до заявка-приєднання до умов договору ОСОБА_1 надав свою згоду на приєднання до договору. Відповідно до заявки №4486 від 20.03.2021 припинено подачу електроенергії споживачу ОСОБА_1 за особовим рахунком НОМЕР_1 у зв`язку із наявністю заборгованості. Суд веснував, оскільки позивачем не доведено порушення його прав відповідачем, та відповідно не встановлено наявність протиправних дій чи бездіяльності відповідача, тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, яка є похідною (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/119285219).

Вінницький апеляційний суд постановою від 03.09.2024 залишив рішення суду першої інстанції в силі з тих підстав, оскільки позивачем не доведено порушення його прав відповідачем, та відповідно не встановлено наявність протиправних дій чи бездіяльності відповідача, тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, яка є похідною (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/121394227).

VІІІ. У справі №130/1613/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Енера Вінниця» позивач просив визнати порушення ТОВ «Енера-Вінниця» п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України не приховувати докази та подавати достовірні докази в справу 130/2553/19; - визнати, що згідно рішення 130/2553/19 він почав споживати та оплачувати рахунки відповідача з березня 2019 року, тому що на 01.01.2019 будинку з підведеною до нього електроенергією ще не існувало; - визнати, що він не в змозі був доказати факти наявності письмового договору від 02.01.2019, тому що на його письмові звернення до нього від 2019, 2020, 2021 року в порушення умов укладеного договору від 02.01.2019, а саме розділів 7.2;13.3, 13.4 ТОВ «Енера Вінниця» не надавало йому інформацію; - визнати, що у нього відсутня заборгованість за договором від 02.01.2019 та наявність заборгованості за неіснуючим договором від 01.01.2019; - на підставі ст.13.5; 13,6 укладеного договору вважати розірваним договір від 02.01.2019 з дати його укладення.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23.10.2024 в частині позовних вимог справу закрито, а в часті позовних вимог у задоволенні позову відмовлено (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/122765197).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 09.01.2025 вирішено рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23.10.2024 в частині закриття провадження в частині позовних вимог змінити, доповнивши мотивувальну частину рішення викладеним у цій постанові. Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23.10.2024 в частині відмови в задоволенні позову змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постановляючи своє рішення Вінницький апеляційний суд встановив таке, що рішеннями у справі № 130/2553/19 та у справі № 130/893/20 встановлено, що ОСОБА_1 за об`єктом споживача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , попри те, що ОСОБА_1 до даного часу не уклав договорів про надання послуг з розподілу, він фактично приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що був розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Енера Вінниця», з 01.01.2019. Відтак ця обставина не підлягає доказуванню в силу частини 5 статті 82 ЦПК України.

Будь-якого іншого об`єкта споживання електричної енергії позивач не має. Тому твердження позивача про укладення договору про постачання електричної енергії 02.01.2019, а не 01.01.2019, - є надуманими.

Ставлячи питання про розірвання договору, позивач ОСОБА_1 послався на пункти на підставі ст.13.5, 13.6. Договору.

Примірник Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, до якого 01.01.2019 фактично приєднався ОСОБА_1 , міститься на (а.с. 16-29).

В пункті 13.5 зазначено, що «за умови відсутності заборгованості та виконання своїх зобов`язань перед Постачальником Споживач має право розірвати цей Договір з урахуванням вимог положень цього Договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику».

Отже, для розірвання Договору на підставі п. 13.5 слід встановити чи відсутня заборгованість споживача перед постачальником послуг. Як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08.12.2020 у справі № 130/893/20, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 03.03.2021, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Енера Вінниця» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 29 648 грн 64 к. (а.с.30-32) і на сьогодні це рішення не виконане, тобто існує заборгованість позивача перед відповідачем, тому договір постачання електричної енергії не може бути розірваним (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/124314259).

ІХ. У справі №130/3295/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Енера Вінниця» позивач просив визнати безперечним факт укладення письмового договору 02.01.2019; визнати, що умови цього договору почали виконуватись з дати, зазначеної споживачем згідно розділу 13.08.2022; визнати, що згідно розміщеного на офіційному ВЕБ-сайті президента України висловився , що деякі судді України ухвалюють неправомірні рішення, в зв`язку з їх безнаказаністю.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.01.2024 в у задоволенні позову відмовлено (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/124661560).

Вінницький апеляційний суд постановою від 06.03.2025 залишив рішення суду першої інстанції в силі з тих підстав, що звертаючись до суду з позовом, позивач фактично просить переглянути та надати переоцінку доказам, які були предметом розгляду в інших справах, зокрема, 130/2553/19. Тому, зазначені вимоги суд має вирішувати у цих справах, як під час розгляду в суді першої інстанції так і в апеляційному порядку, тому не можуть бути предметом розгляду в справі за теперішніми заявленими позовними вимогами позивача (Посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/).

Дослідивши поданий позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що і питання наявності чи відсутності договірних відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Енера Вінниця», питання виконання умов договору між сторонами, і питання умов надання послуг відповідачем позивачеві на підставі договору про постачання електричної енергії були предметом судового розгляду в справах №130/2553/19, № 130/893/20, № 130/1858/21, № 130/2166/21, № 130/2539/21, № 130/3245/23, № 130/3412/23, №130/1613/24, №130/3295/24, і саме в цих справах сторони були вправі надавати докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень, в зв`язку з чим на переконання колегії суддів прийшов до вірного висновку про те, що поданий у цій справі ОСОБА_1 позов спрямований на створення штучних підстав для перегляду судового рішення, яке набрало законної сили.

Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати фактичні обставини справи поза межами процесу, де ці питання були розглянуті, є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що ці питання мав вирішити суд у цивільному провадженні по справах №130/2553/19, № 130/893/20, № 130/1858/21, № 130/2166/21, № 130/2539/21, № 130/3245/23, № 130/3412/23, №130/1613/24, №130/3295/24, які були розглянуті як у суді першої інстанції так і в апеляційному порядку, рішення суду в яких набрали законної сили.

З огляду на викладені обставини та позицію Великої Палати Верховного Суду, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними, процесуальних порушень, які були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції чи призвели б до неправильного вирішення справи апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 березня 2025 року про відмову у відкритті провадження залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Сало Т.Б.