Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1884/23 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 68 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.,

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №283/1884/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю органу опіки та піклування виконавчого комітету Чоповицької селищної ради, органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Тимошенко А.О.

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року позивач через свого представника звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір?ю ОСОБА_1 .

На обґрунтування позову вказувала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 12.09.2014 року. У спільному шлюбі у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 12 вересня 2022 року шлюб між сторонами був розірваний.

До 18 березня 2022 року син ОСОБА_3 проживав з позивачем в м. Києві. Після нападу росії на Україну відповідач попросив у позивача дозволу забрати сина на кілька тижнів до місця свого проживання в с. Скурати Коростенського району Житомирської області. Позивач погодилась і 18.03.2022 року син поїхав з відповідачем.

04 червня 2022 року позивач разом з дочкою поїхала до відповідача забирати сина. Однак відповідач сина не віддав та ще й наніс тілесні ушкодження повнолітній дочці позивача.

Позивач вважала, що син повинен проживати разом з нею, оскільки вона працевлаштована, має постійний дохід, створила належні умови для проживання, виховання сина та його гармонійного розвитку. Відповідач же безвідповідальний, зловживає алкогольними напоями, участь у вихованні сина не бере та не може створити належні умови для його розвитку.

Додавала, що висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не містить достовірної інформації та ґрунтується лише на словах її колишнього чоловіка.

Позивач переконана в тому, що проживання сина з матір`ю відповідатиме інтересам дитини, тому звернулася до суду із вказаним позовом.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що з моменту народження і до 18 березня 2022 року син ОСОБА_3 проживав з матір`ю (позивачем), яка виховувала його та утримувала самостійно, батько (відповідач) участі не приймав взагалі. Вказані обставини підтверджуються довідкою дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №74 Шевченківського району м. Києва №01-10/05 від 15.06.2022 року. Вказане також свідчить про міцність соціальних зв`язків сина саме з матір`ю, а не з батьком.

Судом не було враховано дійсні мотиви відповідача, за яких він попросив забрати сина на кілька тижнів до села Скурати. Так, для забезпечення безпеки сина щодо тимчасового переїзду до відповідача на початку повномасштабного вторгнення російської федерації в тому плані, що російські війська частково оточили м. Київ, позивач не врахувала його дійсних мотивів. Вона вважала, що метою зміни місця проживання дитини був тимчасовий переїзд сина в більш безпечне місце з подальшим поверненням сина додому. Проте мотиви відповідача були спрямовані саме у використанні даних обставин з метою в подальшому отримання відстрочки від мобілізації, адже відповідач до цього не приділяв належної уваги дитині, не приймав участі в його житті та вихованні, а саму дитину бачив всього декілька разів на рік.

Судом також не було надано оцінку діям відповідача, а саме що він самовільно змінив місце проживання дитини та чинив перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю. Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2023 року по цивільній справі №283/1884/23 було частково задоволено заяву про забезпечення позову. Визначено час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 щомісячно у вихідні дні з 10 до 20 години кожної суботи або неділі. В порядку виконання ухвали зобов`язано батька ОСОБА_2 передавати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_1 за місцем свого проживання. Проте відповідач ігнорував цю ухвалу та незважаючи на те, що позивач приїзжала зустрітися з сином, жодного разу не надав можливості їй побачитися з ним, в призначені судом години зустрічі його телефон завжди був вимкнений.

Вважає, що суд помилково прийшов до висновків про відсутність доказів існування виняткових обставин, внаслідок яких дитина не може проживати з відповідачем. Судом не було надано оцінки агресивної поведінки відповідача. Відповідач наніс тілесні ушкодження донці ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . Дані обставини вказують, що відповідач шляхом вчинення психологічного тиску на сина може вчиняти фізичне насилля над ним та завдати йому тілесні ушкодження з метою пригнічення його волі.

Звертає увагу суду, що висновок органу опіки та піклування Чоповицької селищної ради є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам сина ОСОБА_6 . Окрім того, позивача ніхто не повідомляв про розгляд питання про визначення місця проживання дитини, на бесіду вона не викликалась, обстеження умов проживання позивача не було проведено. У висновку органу опіки та піклування не міститься посилання на вчинення відповідачем домашнього насильства за присутності дитини, а саме, що останній наніс тілесні ушкодження донці ОСОБА_1 - ОСОБА_7 .

Судом також не було належним чином враховано умови для забезпечення найкращих інтересах дитини, враховуючи малий вік сина. Позивач офіційно працевлаштована, має дохід достатній для утримання сина. Позивачем створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, для задоволення гармонійного розвитку його особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. У родині позивача створені міцні родині зв`язки, оскільки син ОСОБА_3 завжди полюбляв проводити спільне дозвілля з мамою та старшою сестрою, яка у всьому допомагає в сім`ї.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач не погоджується з доводами, які позивач покладає в обґрунтування вимог апеляційної скарги, вважає їх безпідставними і такими, що не спростовують висновків Малинського районного суду Житомирської області, покладених в обґрунтування прийнятого судом рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено повністю в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

На спростування доводів апеляційної скарги вказує, що під час розгляду справи по суті суд встановив, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2022 року у справі №283/1489/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , шлюб між відповідачем та позивачем, що був зареєстрований 12 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1409 - розірвано. Проте, ще до розірвання шлюбу, а саме з осені 2018 року, сторони стали проживати окремо. Позивач з сином та повнолітньою дочкою від першого шлюбу залишилась проживати в місті Києві, а відповідач поїхав проживати в с. Скурати Коростенського району Житомирської області. Не дивлячись на це, відповідач систематично приїжджав до сина та забирав його до місця свого проживання. Там він проводив з сином свій вільний час та забезпечував усім необхідним. Представник позивача, який приймав участь у всіх судових засіданнях не заперечував поведінки відповідача в частині систематичного спілкування батька з сином ( ОСОБА_2 з ОСОБА_3 ) після осені 2018 року і не надав доказів, які б спростували цю обставину. Довідка №01-10/05 від 15.06.2022 року, на яку посилається позивач як на підтвердження відсутності участі відповідача у догляді за дитиною після осені 2018 року, була досліджена та оцінена судом. Суд справедливо не вважав дану довідку доказом того, що відповідач не брав участі у вихованні сина, оскільки відповідач проживав окремо від сина в іншій області України і не мав змоги заводити сина в дитячий садок та забирати його звідти. Зауважує, що довідка №01-10/05 видана 15.06.2022 року, проте на дату видачі довідки дитина - ОСОБА_3 вже проживав разом з батьком в селі Скурати Коростенського району Житомирської області. Умови проживання відповідача та його сина ОСОБА_6 , відображені у актах обстеження матеріально-побутових умов проживання від 04.04.2022 р., від 02.05.2022 р., від 03.06.2022 р., від 04.07.2022 р., від 01.08.2022 р., від 05.09.2022 р., від 04.10.2022 р., від 05.12.2022 р., від 03.01.2022 р., від 02.02.2023 р., складених комісією в складі старости села Скурати та депутатів Чоповицької селищної ради (копії наявні в матеріалах справи). Із змісту кожного з наведених актів вбачається, що мати ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , сина не відвідувала, у його вихованні участі не брала і не бере.

Наведена позивачем обставина, що відповідач попросив у позивача дозволу забрати дитину на декілька тижнів до місця свого проживання з мотивів подальшого отримання відстрочки від мобілізації, адже відповідач до цього не приділяв належної уваги дитині, є абсурдною і не підтвердженою належними та допустимими доказами. Ця обставина не озвучувалась представником позивача під час розгляду справи по суті і є нічим іншим як припущенням. Разом з тим, як у позовній заяві так і у апеляційній скарзі, позивач зазначає, що надавала згоду на те, щоб дитина поїхала з відповідачем в село Скурати по місцю його проживання з метою убезпечення від військової агресії російської федерації після нападу на Україну.

Позивач стверджує, що відповідач не виконував постановлену 04.12.2023 року Малинським районним судом Житомирської області ухвалу по цивільній справі №283/1884/23, якою судом визначено час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_4 щомісячно у вихідні дні з 10 до 20 години кожної суботи та неділі. Цією ж ухвалою зобов`язано відповідача не перешкоджати спілкуванню матері та дитини. Проте після набрання названою ухвалою законної сили позивач жодного разу до ОСОБА_6 не приїжджала. Така поведінка позивача вказує на небажання матері спілкуватись з дитиною, піклуватись про неї, приймати участь у її вихованні та розвитку. Під час розгляду справи по суті, а ні позивач, а ні представник, доказів невиконання відповідачем ухвали суду, якою визначено час і місце спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_4 , не надав. Таким чином, дана обставина є надуманою і безпідставною, а також непідтверджена жодними належними та допустимими доказами.

Додає, що рішення виконавчого комітету Чоповицької селищної ради восьмого скликання від 30.03.2023 року №22, прийняте на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чоповицької селищної ради від 23.03.2023 року №14, яким затверджено висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_2 , являється правомірним, а висновок складений комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чоповицької селищної ради відповідає вимогам Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Слюсаренко Д.А. доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник - адвокат Фещенко Р.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Чоповицької селищної ради в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника.

За приписами статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане повторно 27.07.2022 року, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 12.09.2014 року (т.1, а.с.50).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яке видане повторно 27.07.2022 року (т.1, а.с.49).

З довідки про реєстрацію місця проживання, яка видана відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА від 15.06.2022 року вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25.09.2021 року зареєстрований в АДРЕСА_1 (т.1, а.с.77).

Відповідно до розпорядження Святошинської в місті Києві державної адміністрації №470 від 20.08.2018 року договір найму однокімнатної квартири АДРЕСА_2 укладений з ОСОБА_8 (т.1, а.с.38).

Для забезпечення надання комунальних послуг за місцем проживання позивача орендарем квартири АДРЕСА_3 укладені відповідні договори: договір з розподілу (передачі) електричної енергії; договір про постачання електричної енергії; договір про надання послуг з централізованого постачання води та послуг з водовідведення; а також договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (т.1, а.с.33-43).

Позивач надала рахунок за послуги розподілу природного газу, чеки та платіжні інструкції, з них вбачається, що позивач оплачувала комунальні послуги, оплачувала вартість харчування дитини в дитячому закладі та придбавала продукти харчування (т.1, а.с.17-29).

Акти здачі-прийняття робіт свідчать про те, що у 2019 році позивач заробляла кошти тим, що виготовляла на замовлення торти (т.1, а.с.61-67).

Також позивач надала довідки ТОВ «СМ Кейтеринг» в яких зазначено, що вона працює в цьому товаристві (т.1, а.с.58, 80, 120).

Однак з копії трудової книжки вбачається, що вона звільнена з ТОВ «СМ Кейтеринг» 31.07.2022 року у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору (т.1, а.с.48, 76).

Накладна, замовлення та квитанція свідчать про те, що позивач придбавала будівельні матеріали та домашні меблі для облаштування квартири АДРЕСА_3 в якій вона проживає (т.1, а.с.59-60, 68-73).

Відповідно до акту обстеження умов проживання позивача від 09.01.2024 року, який складений спеціалістами відділу соціально-правового захисту служби у справах дітей та сім?ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, позивач проживає в квартирі АДРЕСА_3 . Квартира має одну кімнату та розміщена на 5 поверсі п`ятиповерхового будинку. Умови проживання в квартирі задовільні. Квартира мебльована та наявна побутова техніка. Для дитини створені належні умови: наявне окреме спальне місце, стіл, дитяча література, одяг, взуття та розвиваючі ігри (т.1, а.с.232).

В довідці дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 74 Шевченківського району м. Києва № 01-10/05 від 15.06.2022 року зазначено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідував ясла-садок і ним опікувалась мати ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_2 з вересня 2018 року участь у догляді за дитиною не приймав, сина в садок не приводи та не забирав (т.1, а.с.79)

Згідно довідок виконавчого комітету Чоповицької селищної ради та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в АДРЕСА_4 , а фактично проживає з батьком ОСОБА_2 по АДРЕСА_5 (т.1, а.с.144, 145, 166).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області № 283/1095/23 від 28.09.2023 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 5000 грн. щомісячно (т.1, а.с.189-192).

З довідок КЗ «Владівська гімназія» вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.09.2022 року навчається у КЗ «Владівська гімназія» та зарахований до групи продовженого дня (т.1, а.с.148-149).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Чоповицької селищної ради Коростенського району Житомирської області на утриманні ОСОБА_2 знаходиться син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 146).

Також, згідно довідки Комунального закладу «Владівська гімназія» №67 від 22.03.2023 року, довідки Комунального закладу «Владівська гімназія» № 141 від 18.10.2022 року, довідки виконавчого комітету Чоповицької селищної ради № 177 від 29.11.2023 року, довідки ТОВ «Мегаліскомплекс» № 55 від 29.11.2023 року відповідач ОСОБА_2 працював на посаді кочегара КЗ «Владівська гімназія», а на даний час працює підсобним робітником в ТОВ «Мегаліскомплекс» (т.1, а.с.89, 147, 185, 186).

З актів обстеження умов проживання відповідача, які складені старостою Скуратівського старостинського округу та депутатами Чоповицької селищної ради, або представниками служби у справах дітей виконавчого комітету Чоповицької селищної ради, вбачається, що відповідач також створив сину належні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку. Зокрема будинок має площу 60 м2 та складається з трьох кімнат. Дитина має окреме спальне місце та місце для навчання. Вона забезпечена одягом, взуттям та комп`ютерною технікою (т.1, а.с.154-165).

В довідках Комунального закладу «Владівська гімназія» № 147 від 18.10.2022 року та №121 від 12.10.2023 року зазначено, що відповідач самостійно виховує дитину. Мати ОСОБА_1 жодного разу не з`явилась в освітньому закладі, батьківські збори не відвідувала, сина до шкоди та додому не супроводжувала (т.1, а.с.150-151).

Відповідач за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою Чоповицької селищної ради (т.1, а.с.152).

Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Чоповицької селищної ради, відповідач працює, має стабільний дохід, створив належні умови для проживання та виховання сина, а також для його матеріального забезпечення. Дитина відвідує КЗ «Владівська гімназія» та має все необхідне для навчання. Мати вихованням сина не займається, з ним не спілкується та матеріально не допомагає. За таких обставин орган опіки та піклування вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з батьком (т.2, а.с.87-88).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що з досліджених судом доказів вбачається, що як позивач так і відповідач створили належні умови для проживання та виховання сина. Однак син вже 2 роки 6 місяців проживає з відповідачем та відвідує навчальний заклад за місцем свого проживання. Позивач не надала доказів того, що вона весь цей час постійно спілкується з сином, або що відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною. У зв`язку з цим суд вважає, що дитина має більш міцний психологічний зв`язок з батьком. Крім того, переїзд дитини до місця проживання матері порушить його навчальний процес та призведе до розірвання соціальних зв?язків з вчителями і друзями, що негативно вплине на психоемоційний стан дитини. Суд також враховує і особисту прихильність дитини до батька. Доказів про існування виняткових обставин, внаслідок яких дитина не може проживати з відповідачем, суду не надано.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з положеннями статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Отже, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини. Судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що із ІНФОРМАЦІЯ_3 малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає із батьком ОСОБА_2 по АДРЕСА_5 . Дитина за місцем проживання відвідує навчальний заклад, а батько офіційно працевлаштований, створив сину належні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку.

Мати ОСОБА_6 за місцем її проживання, а саме: АДРЕСА_1 , також створила для сина належні умови проживання, на дату ухвалення рішення доказів про офіційне працевлаштування не надала.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

У судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_6 при з`ясуванні його бажання проживати із батьком чи матір`ю повідомив, що йому краще з батьком, оскільки мати зловживала алкогольними напоями. Крім того, він має багато друзів і свій вільний час проводить з друзями або батьком.

Суд першої інстанції врахував висловлену дитиною думку системно, належно з`ясував фактичні обставини справи і надав правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності і не встановив обставин, які б свідчили, що дитина не може проживати з відповідачем.

Установивши, що малолітній ОСОБА_6 проживає разом з батьком, який виконує свої батьківські обов`язки, створив усі необхідні умови для його проживання, розвитку та навчання, врахувавши висновок органу опіки та піклування і психологічний стан дитини, яка проявляє більшу схильність до батька, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає слушним висновок суду про те, що переїзд дитини до місця проживання матері порушить його навчальний процес та призведе до розірвання соціальних зв?язків з вчителями і друзями, що негативно вплине на психоемоційний стан дитини.

Отже, колегія суддів вважає, що місцевий суд при вирішенні спору врахував найкращі інтереси дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням встановлених судом обставинами справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач самовільно змінив місце проживання дитини є безпідставними, оскільки неможливо вважати самочинною зміною місця проживання дитини одним із батьків, якщо таке проживання не було встановлене рішенням суду або органом опіки (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 січня 2025 року у справі № 760/2096/22).

Позивач не надала доказів того, що зміна місця проживання дитини відбулась примусово або відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні із сином або якимось чином негативно впливає на його розвиток та світосприйняття, вчиняє дії, які б суперечили інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо невиконання відповідачем ухвали Малинського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2023 року по цивільній справі №283/1884/23 про забезпечення позову, незважаючи на те, що позивач приїжджала зустрітися з сином, жодного разу не надав можливості їй побачитися з ним є необґрунтованими, оскільки по-перше, доказів того, що позивач приїжджала у період із 04.12.2023 по 27.09.2024 року (дату ухвалення рішення у справі) та намагалася побачити сина суду не надано, по-друге, також не доведено, що відповідач чинив перешкоди у побаченнях позивача із сином.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом агресивної поведінки відповідача, про що свідчить нанесення останнім тілесних ушкоджень донці ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , оскільки сам факт звернення заявника до органів поліції не підтверджує вчинення позивачем насильства, не є доказом вини у вчиненні кримінального та/або адміністративного правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину чи адміністративного правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Окрім того, матеріали цієї справи не містять і сторона відповідача не надала належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення батьком домашнього насильство щодо дитини або за її присутності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не містить достатніх обґрунтувань про відхилення висновку органу опіки та піклування щодо вирішення сімейного спору відносно дитини, оскільки судом не встановлено, що такий висновок органу опіки та піклування суперечить інтересам дитини.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2025 року.

Головуючий Судді