Провадження № 2/686/1895/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б.Г., при секретарі Боднар А.П., за участю представника позивач ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, спричиненої вналідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2024 року до суду звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.

Позов мотивує тим, що 09.12.2022 року близько 08 год. 50 хв. в м. Хмельницькому по вул. Зарічанській, ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Seat Alhambra» н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який перетинав проїзну частину вул. Зарічанської по нерегульованому пішохідному переході, зліва на право по ходу руху автомобіля. Внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження. В зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002962. Постановою слідчого СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області від 05.09.2023 року зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Однак, після зазначеного ДТП позивач перебував на лікарняному більше 21 дня, пережив переляк, нервовий стрес, досі відчуває біль при ходьбі, а тому оцінює завдану моральну шкоду у 30 000 грн., які просить стягнути з відповідача.

13.12.2024 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання.

13.02.2025 року відповідачем надано відзив на позов, проти позовних вимог заперечує, вказує, що у кримінальному провадженні за № 0002962 було проведено судову авто технічну експертизу, за результатами розгляду якої встановлено, що в заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості зупинити автомобіль до місця наїзду. Наїзд на пішохода відбувся саме з вини ОСОБА_2 , який не дотримався правил дорожнього руху, згідно яких пішоходам забороняється раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. Отже, відповідач не мав технічної можливості уникнути ДТП, тоді як його причиною стала винна поведінка позивача. Просить відмовити в задоволенні позову.

19.02.2025 року справу призначено до слухання по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задоволити.

В судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечили, з тих підстав, що причиною ДТП стала саме винна поведінка позивача.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши подані докази та матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.12.2022 року близько 08 год. 50 хв. в м. Хмельницькому по вул. Зарічанській, ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Seat Alhambra» н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який перетинав проїзну частину вул. Зарічанської по нерегульованому пішохідному переході, зліва на право по ходу руху автомобіля. Внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

В зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002962.

Постановою слідчого СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області капітана поліції Міколнович С.О. від 05.09.2023 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В постанові про закриття кримінального провадження від 05.09.2023 року слідчим зазначено, серед іншого, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/123-23/3959-IT від 25.04.2023 року встановлено, зокрема, наступне. «При заданих обставинах події водій автомобіля «Seat Alhambra» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виходу пішохода на нерегульований пішохідний перехід. При заданому слідством комплексі вихідних даних, в діях водія автомобіля автомобіля «Seat Alhambra» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, тоді як пішохід ОСОБА_2 неналежно виконував п. 18.1. ПДР України.»

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та матеріалами кримінального провадження.

Звертаючись із даним позовом, ОСОБА_2 вказує, що йому було завдано моральну шкоду, оскільки після зазначеного ДТП він перебував на лікарняному більше 21 дня, пережив переляк, нервовий стрес, досі відчуває біль при ходьбі, моральну шкоду оцінює в 30 000 грн. та вважає що вона має бути відшкодована незалежно від вини заподіювача, володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Так, згідно практики ВС, зокрема у справі №450/4163/18 від 12 квітня 2021 року вказано, що «особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно- правова презумпція заподіювана шкоди.

В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку послалися суди попередніх інстанцій.

При цьому, згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вирішила, що розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій не врахували, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).»

Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»- «... Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Позивач у своїх поясненнях зазначав про завдані йому моральні страждання у зв`язку із вимушеним перебуванням на лікарняному, фізичному болю, якого він зазнав у зв`язку із ушкодженням здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість вільно пересуватись. Завдану моральну шкоду оцінив в розмірі 30 000 грн., а тому суд вважає, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 5 000 грн. моральної шкоди, такий розмір буде достатнім та справедливим. В решті позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 141, 263 265 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1172, 1187 ЦК України, постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в сумі 5000 грн..

В решті позову відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 29.04.2025 року.

Суддя: