ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 953/8765/24

провадження № 22-ц/818/1539/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно експлуатаційного відділу м. Харків, третя особа: військова частина НОМЕР_1 про стягнення заборгованості за договором,

за апеляційною скаргою Харківського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2024 року, постановлене суддею Глос М.Л.

в с т а н о в и в :

У вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов`язати відповідача сплатити ПАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» заборгованість за спожиту військовою частиною НОМЕР_1 у жовтні і листопаді 2023 року електроенергію у розмірі 123 139 грн. 18 коп., пеню (3% річних) та індекс інфляції у розмірі 5 489 грн. 14 коп. за несвоєчасну оплату послуг електропостачання військовою частиною НОМЕР_1 .

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Харківське квартирно-експлуатаційне управління сплатити ПАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» заборгованість за спожиту військовою частиною НОМЕР_1 у жовтні і листопаді 2023 року електроенергію відповідно до наданих рахунків у розмірі 123139 грн. 18 коп. Зобов`язано Харківське квартирно-експлуатаційне управління сплатити ПАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» пеню (3% річних) та індекс інфляції у загальному розмірі 5 489 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) грн. 14 коп. за несвоєчасну оплату послуг електропостачання, наданих військовій частині НОМЕР_1 . Стягнуто з Харківського квартирно-експлуатаційного управління на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1287 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі Харківське квартирно-експлуатаційне управління просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що в електронному кабінеті не було матеріалів справи, що позбавило можливості ознайомитися із позовом. 05.12.2024 Харківське КЕУ дізналося з протоколу судового засідання, яке відбулося 03.12.2024 який було опубліковано в електронному кабінеті у підсистемі Електронний суд ЄСІТС (Додаток 4), що в судовому засідання був присутній представник відповідача - ОСОБА_2 проте такого представника у штаті не має. Зазначає, що відповідно до п.3.2. Договору №178 від 05.05.2023 року укладеного між Харківським КЕУ, ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_1 , Харківське КЕУ взяло на себе зобов`язання відшкодувати Позивачеві лише всі витрати на комунальні послуги, які отримала військова частина, про сплату 3% річних у договорі не зазначено. Харківське КЕУ на порушувало жодних зобов`язань перед ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ», таким чином у судом в оскаржуваному рішенні застосовано закон, який не підлягав застосуванню

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав узятих на себе зобов`язань за п. п. 3.2, 3.3 Договору у частині сплати вчасно та у повному обсязі витрат за користування електроенергію та за послуги з її розподілу за жовтень і листопад 2023 року. Внаслідок зазначеної поведінки Харківського КЕУ перед постачальником відповідної комунальної послуги ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» виникла заборгованість у загальному розмірі 128 623,32 грн.: 123 139,18 грн. основний борг за період з 01.10.2023 року до 30.11.2023 року; 5 489,14 грн. пеня у розмірі 3% річних та індекс інфляції.

Такі висновки суду першої інстанції не вповній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею комплексу будівель і споруд, розташованого у Богодухівському районі Харківської області, загальною площею 6 732, 10 кв. м.: адміністративна будівля «А-2» площею 1 382,2 кв. м.; гараж «Б-1» площею 1 153,8 кв. м.; майстерня ПТО «В-1» площею 1 075,1 кв. м.; склад м/д № 1 «Г-1» площею 1 312,2 кв. м.; склад м/д № 2 «Д-1» площею 1 312,2 кв. м.; склад аміачної води «Ж-1» площею 194,4 кв. м.; операторна «Е-1» площею 70,7 кв. м.; склад РДК «З-1» площею 99,7 кв. м.; склад ПТО «К-1» площею 63,9 кв. м; будівля фільтрації «Л-1» площею 46,7 кв. м.; приймальнороздавальня «М-1» площею 12,2 кв. м. Право власності на ці об`єкти нерухомого майна позивачка набула на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2017 року (а. с. 1315).

05.05.2023 року ОСОБА_1 на виконання вимог ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» і розпорядження голови Богодухівської районної військової адміністрації № 4 від 26.02.2022 року уклала з військовою частиною НОМЕР_1 в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира майора ОСОБА_3 та Квартирно - експлуатаційним відділом м. Харків в особі начальника підполковника ОСОБА_4 . Договір спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном № 178 (далі Договір).

За умовами Договору ОСОБА_1 надала військовій частині НОМЕР_1 можливість спільного тимчасового безоплатного користування наведеним вище комплексом будівель і споруд загальною площею 6 732, 10 кв. м. (п. 1.1). КЕВ м. Харків зобов`язався відшкодувати позивачці всі витрати за комунальні послуги, понесені військовою частиною під час дії Договору, на підставі укладених договорів на відшкодування окремо за кожним видом наданих комунальних послуг (електричної енергії, водовідведення, водопостачання, теплової енергії або природного газу, вивіз твердих побутових відходів) (п. п. 3.2, 3.3, 8.2) (а. с. 18 21).

Об`єкти нерухомого майна ОСОБА_1 передала військовій частині НОМЕР_1 на підставі акту прийманняпередачі нерухомого майна згідно з договором спільного тимчасового безоплатного використання від 05.05.2023 року № 178 (а. с. 122).

02.06.2023 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків було реорганізовано у Харківське квартино-експлуатаційне управління Міністерства оборони України.

31.01.2025 року Харківське квартино-експлуатаційне управління Міністерства оборони України реорганізовано в Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків.

Під час виконання Договору військовою частиною НОМЕР_1 було спожито електричну енергію: у жовтні 2023 року в обсязі 6 120 кВт*г вартістю 48 602,81 грн.; у листопаді 2023 року в обсязі 9 018 кВт*г вартістю 74 536,37 грн.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка просила зобов`язати відповідача сплатити заборгованість за спожиту військовою частиною НОМЕР_1 у жовтні і листопаді 2023 року електроенергію у розмірі 123 139 грн. 18 коп., пеню (3% річних) та індекс інфляції у розмірі 5 489 грн. 14 коп. за несвоєчасну оплату послуг електропостачання військовою частиною НОМЕР_1 .

За змістом статей 626, 628ЦКУкраїни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Так сторонами у договорі є ФОП ОСОБА_1 , Військова частина НОМЕР_1 та Харківське квартирно-експлуатаційне управління.

За умовами Договору ОСОБА_1 надала військовій частині НОМЕР_1 можливість спільного тимчасового безоплатного користування наведеним вище комплексом будівель і споруд загальною площею 6732,10 кв. м. (п.1.1).

Згідно п.3.2. КЕВ м. Харків зобов`язався відшкодувати позивачці всі витрати за комунальні послуги, понесені військовою частиною під час дії Договору,.

Відповідно п 3.3. на підставі укладеного договору відшкодування за спожиті послуги Військовою частиною НОМЕР_1 сплачуються КЕВ на підставі укладених договорів на відшкодування окремо за кожним видом наданих комунальних послуг (електричної енергії, водовідведення, водопостачання, теплової енергії або природного газу, вивіз твердих побутових відходів) (п.п. 3.2, 3.3, 8.2) (а.с.18 21).

Таким чином позивачка за умовами договору має право на відшкодування вартості спожитих послуг Військовою частиною НОМЕР_1 за рахунок КЕВ.

Проте, підстав для стягнення вартості цих послуг на користь третьої особи, а саме ПАТ «Харківенергозбут» , не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з абз.12 ч.2 ст. 16 ЦК України для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.1 .ч.2 ст.5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення і спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (п. 143), від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 (п. 61), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (п. 8.31)).

Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права чи інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (п. 58)).

Як встановлено судом ОСОБА_1 є власником комплексу будівель (нежитлових приміщень) загальною площею 6732,10кв.м.

Під час виконання Договору військовою частиною НОМЕР_1 було спожито електричну енергію: у жовтні 2023 року в обсязі 6120кВт*г вартістю 48602,81грн.; у листопаді 2023 року в обсязі 9018кВт*г вартістю 74536,37грн, які відповідач зобов`язався відшкодувати позивачці.

Таким чином ОСОБА_1 має право на отримання вартості спожитої електричної енергії згідно укладеного між сторонами договору для сплати її на користь ПАТ «Харківенергозбут».

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України.

Доказів, які б свідчили про відсутність підстав для відшкодування вартості спожитої енергії, відповідачем не надано.

При цьому відповідач фактично не заперечує свого обов`язку компенсувати вартість витраченої електроенергії посилаючись на складності узгодження виплат суми за 2023 рік після закінчення бюджетного року.

Рішення суду в цій частині підлягає зміні, а сума за договором підлягає стягненню з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на користь позивачки.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія зазначає наступне.

Укладеним між сторонами договором спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном № 178 не передбачено сплати 3% річних та інфляційних втрат за порушення умов договору.

Зазначення позивачки на відповідне нарахування ПАТ «Харківенергозбут» не є підставою для їх стягнення в межах цього договору.

Крім того факт нарахування ПАТ «Харківенергозбут» пені, 3% річних та інфляції під час дії військового стану є не безспірним.

Отже, судова колегія вважає за необхідне рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2024 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в редакції цієї постанови.

З урахуванням вказаного рішення суду першої інстанції слід змінити, а позовні вимоги - задовольнити частково.

Частиною 13ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом, сплатила 1287,00 грн судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на судове рішення, сплатив 1930,50 грн судового збору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги задоволено частково, тому з Квартирно експлуатаційного відділу м. Харків (Харківське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України) на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 1148,64 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківського квартирно-експлуатаційного управління задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2024 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно експлуатаційного відділу м. Харків (Харківське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України) на користь ОСОБА_1 123139 грн. 18 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Квартирно експлуатаційного відділу м. Харків (Харківське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України) на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1148,64 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина

Повне судове рішення складено 24 квітня 2025 року.