Справа № 345/6856/24
Провадження № 22-ц/4808/461/25
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря: Кузів А.В.,

з участю: позивачки ОСОБА_1 , представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оріана» про скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку та поновлення на роботі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Гапоненком Р.В. 29 січня 2025 року в м. Калуші Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до АТ «Оріана» про скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку та поновлення на роботі.

Позов обгрунтований тим, що 08 серпня 2023 року в АТ «Оріана» її прийнято на посаду заступника генерального директора з економіки та фінансів на 0,5 ставки. В подальшому її переведено на повну ставку згідно наказу від 24 жовтня 2023 року.

Наказом в.о. генерального директора АТ «Оріана» №46 від 18 листопада 2024 року її звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Зазначає, що 15 листопада 2024 року вона зверталась до відповідача із заявою для отримання інформації щодо підстав з яких здійснюється скорочення, наявності вакантних посад для їх зайняття вивільненими працівниками, наявності рішення Фонду державного майна України про надання дозволу на скорочення, а також чи враховано її переважне право залишення на роботі.

Вважала звільнення незаконним, оскільки пакет акцій АТ «Оріана» в розмірі 99,9988% включений до Переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що є Додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 січня 2019 року №36-р, та відповідно товариство перебуває у великій приватизації. А тому на підставі ч.4 статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (частки) господарського товариства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації об`єкта приватизації відповідно до частини шостої цієї статті без згоди органів приватизації такі підприємства (товариства), їх уповноважені органи управління не мають права на скорочення чисельності працівників підприємства, що приватизується. На час видачі наказу про звільнення рішення органу приватизації Фонду державного майна України про надання такого дозволу було відсутнє. Більше того про відсутність такого рішення позивачку та інших працівників було проінформовано уповноваженою особою за результатом колективного звернення.

Також посилається на те, що відповідно до Статуту АТ «Оріана» поточною діяльністю товариства керує дирекція у кількісному складі 3 чоловік, а не в.о. генерального директора. Пунктом 18.28 Статуту передбачено, що всі питання віднесені до компетенції Дирекції вирішуються колегіально на засіданні. Всупереч наведеному відповідач в особі керівника безпідставно, самовільно та з явними ознаками перевищення своїх повноважень, без наявності Розпорядження Фонду Державного майна України про надання згоди на скорочення штату працівників, без належної компетенції видав оскаржуваний наказ.

Вказує, що з моменту повідомлення про скорочення штату працівників і в день звільнення відповідачем не пропонувалась усі вільні посади за відповідною професією або спеціальністю. Проте, на АТ «Оріана» наявні різного роду вакантні посади, на яких працюють сумісники не за основним місцем роботи. Крім того, з 16.09.2024 до АТ «Оріана» було працевлаштовано одного нового працівника, що ставить під сумнів обґрунтованість проведеного скорочення.

Вважає, що у відповідача були відсутні економічні та організаційні причини зміни організації праці та/або реорганізації підприємства, оскільки перед скороченням товариством збільшувались вартість замовних послуг, які надаються контрагентами за укладеними з ними договорами, зокрема послуги щодо охорони майна, вартість яких була збільшена на понад 100 тисяч гривень. Вказане, на думку позивачки, свідчило про відсутність фінансової необхідності оптимізації витрат на підприємстві в спосіб скорочення штату.

Вказує, що наказ №361 від 16 вересня 2024 року про скорочення штату містить лише посилання на зміни в організації виробництва та праці, хоча повинен містити формулювання необхідності саме скорочення конкретних посад у зв`язку із скороченням штату і звільнення працівників. В цьому наказі відсутня штатна кількість посад, що скорочується. Відповідачем взагалі не був проведений згідно з вимогами частини 1 статті 42 КЗпП України об`єктивний порівняльний аналіз роботи працівників на аналогічних посадах, які скорочуються, з метою з`ясування у кого з них є перевага залишення на роботі.

Відтак, позивачка вважала, що її було звільнено з порушенням порядку прийняття рішення про скорочення штату, відмовлено від переведення на іншу роботу і звільнено незаконно, без належних на те правових підстав.

Посилається на те, що для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, належить брати до уваги її місячну заробітну плату в розмірі 34 600,00 грн, що підтверджується повідомленням про нараховані та виплачені суми, належні працівникові при звільненні.

За наведених обставин просила визнати незаконним та скасувати наказ від 18.11.2024 №46 «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », поновити ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора АТ «Оріана» з 18.11.2024, стягнути з АТ «Оріана» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 листопада 2024 року до дня фактичного поновлення на роботі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Вважає, що суд зробив необґрунтований висновок, що не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства, зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, адже такі вимоги вона не заявляла. Натомість вона звернулась в суд з вимогою про визнання незаконним наказу про звільнення, що відповідає належному способу захисту її права на працю.

Вказує, що суд не дослідив наявні в справі докази, які підтверджують відсутність погодження Наглядовою радою скорочення штату працівників та зменшення їх кількості. На її думку, відсутні були також підстави для скорочення чисельності працівників. Суд не взяв до уваги її заяву, датовану 15.11.2024, як основного доказу протиправності звільнення. Також зазначає, що направлення відповідачем кореспонденції, яка повернулась за закінченням строку зберігання, не свідчить про ознайомлення зі зміною штатного розпису та з вакантними посадами.

Крім того, суд не врахував, що АТ «Оріана» не повідомляло Калуську філію Івано-Франківського обласного центру зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці. Вказане, на думку скаржниці, підтверджує, що на підприємстві не проводилось скорочення чисельності працівників, а було здійснене протиправне звільнення працівника без належних законних підстав.

Звертає увагу, що зі всіх наявних вакантних посад їй було запропоновано тільки дві. Крім того, в період скорочення було прийнято нового працівника.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Оріана» покликається на законність та обґрунтованість рішення суду. Натомість, доводи апеляційної скарги вважав такими, що не містять підстав для його скасування.

Вважає, що суд обґрунтовано встановив, що наказ про звільнення позивачки прийнятий з дотриманням процедури скорочення, з погодження Фонду державного майна України та наглядової ради АТ «Оріана», повноважною особою, тому відсутні підстави для задоволення вимог про визнання протиправним та скасування наказу АТ «Оріана» № 46 від 18.11.2024 р. про заплановане вивільнення ОСОБА_1 .

Вказує, що АТ «Оріана» доведено, що ОСОБА_1 була належно і завчасно повідомлена про наступне вивільнення в установлений законом строк. Відповідач повідомив її про всі вакантні посади, які були наявні на товаристві у той період, проте від підпису, та ознайомлення з повідомленням про наявні вакантні посади, вона відмовилася. Заяв про переведення на вакантну посаду ОСОБА_1 не подавала, та не надала доказів звернення до Товариства із заявою про переведення її на вакантну посаду.

Посилається на те, що за приписами статті 48 Закону України «Про зайнятість населення» масове вивільнення з ініціативи роботодавця це одноразове або упродовж 1 місяця вивільнення 10 і більше працівників на підприємстві, в установі та організації з чисельністю від 20 до 100 працівників. Оскільки наказом №31 від 16.09.2024 АТ «Оріана» запланувало скорочення 5 штатних одиниць, звітна форма №4-ПН "Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці" до центру зайнятості не подавалась, що виключає порушення роботодавцем процедури скорочення і жодним чином не свідчить про протиправне звільнення працівників.

Вважає необґрунтованими твердження позивачки, що у відповідача були наявними більше ніж 2 вільні посади, оскільки згідно відомостей, що містяться в штатному розписі, вільними є 2 посади. Нових працівників АТ «Оріана» на роботу у період процедури скорочення у 2024 року не приймала.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримали з викладених у ній мотивів. Позивачка зазначила, що адміністрація АТ «Оріана» не виконала передбаченого законом обов`язку запропонувати їй всіх вакантні на підприємстві посади

Акт щодо відмови від ознайомлення з повідомленням про вивільнення та пропозиції двох вакантних посад: начальника юридичного відділу та архіваріуса-бухгалтера (0,5 ставки) не вважає сфальсифікованими адміністрацією. Однак, зауважує, що її підпису на цьому документі немає. Разом з тим ОСОБА_1 апеляційному суду пояснила, що ці дві вакантні посади пропонували й іншим працівникам, яких було заплановано вивільнити. Тому вона не писала заяву про згоду на перевід на посаду бухгалтера-архіваріуса, очікуючи, що їй після подачі заяви від 15.11.2024 буде запропоновано ще й інші вакантні посади: заступника генерального директора з комерції (0,5 ставки) та 0,25 ставки завідувача складу інженерного корпусу. За своєю кваліфікацією і освітою вона могла б виконувати обов`язки саме на посаді заступника генерального директора з комерції. Юридичної освіти в неї немає, а тому вона не могла займати посаду начальника юридичного відділу.

Представник АТ «Оріана» - Вороняк Г.Є. в засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги заперечила, вважаючи, що адміністрацією підприємства при звільненні ОСОБА_1 повністю виконано вимоги закону щодо запропонування всіх вакантних посад перед її звільненням.

Представник відповідача пояснила, що вона працює на АТ «Оріана» юрисконсультом і займалась підготовкою всіх документів щодо звільнення ОСОБА_1 та інших працівників за скороченням штату. Покликається на те, що питання щодо вивільнення працівників АТ «Оріана» було винесено на оперативну нараду, на якій також була присутня позивачка. З тексту протоколу цієї наради від 17 вересня 2024 року видно, що працівників було доведено до відома про накази і документи про скорочення штату і запропоновано ОСОБА_1 та іншим працівникам 2 вакантні посади заступника генерального директора - начальник юридичного відділу та архіваріуса-бухгалтера (0,5 ставки). Ці дві посади були вільні до видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 , однак вона заяву на перевід не подала.

Представник відповідача не заперечила, що заступник генерального директора з комерції працював і працює по даний час на 0,5 ставки, на 0,25 ставки працює завідувач складу інженерного корпусу Працівники були прийняті на 0,5 і 0,25 ставки для економії фонду заробітної плати, оскільки на АТ «Оріана» для них невеликий об`єм роботи, зокрема комерція підприємства на даний час полягає тільки у здачі приміщень в оренду. Отже ці посади, і зокрема заступник генерального директора з комерції, не є вільними та вакантними, тому вони і не пропонувались ОСОБА_1 .

Відтак, вважає рішення суду про відмову в позові законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Встановлено, що ОСОБА_1 08.08.2023 була прийнята на посаду заступника генерального директора з економіки та фінансів АТ «Оріана» на 0,5 ставки згідно наказу №120-к.

01.11.2023 її переведено на повну ставку заступника генерального директора з економіки та фінансів згідно наказу №148-к від 24.10.2023. Вказане підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 (а.с. 12-14).

Наказом Фонду державного майна №769 від 08.06.2018 прийнято рішення про приватизацію державного пакета акцій розміром 99,9988% статутного капіталу ВАТ «Оріана» та вирішено приватизувати державний пакет акцій ВАТ «Оріана» на аукціоні (с. 56).

У листі Фонду державного майна України від 03.09.2024 №10-17-2-24061 зазначено, що Фонд розглянув лист товариства щодо надання згоди на скорочення працівників. Враховуючи те, що АТ «Оріана» має кредиторську заборгованість, для виконання Товариством своїх зобов`язань з метою оптимізації видатків Товариства, відповідно до пункту 4 статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» Фонд не заперечує стосовно проведення скорочення чисельності працівників АТ «Оріана» з дотриманням вимог чинного законодавства (а.с. 40).

Як вбачається з протоколу №54/2024 засідання Наглядової ради АТ «Оріана» від 04 вересня 2024 року у зв`язку з потребою оптимізації витрат та зменшення навантаження на фонд праці запропоновано ввести зміни до штатного розпису АТ «Оріана». Дані зміни спрямовані для забезпечення ефективної діяльності товариства при мінімальних витратах. Першочергово пропонувалось вивести зі штату посаду заступника генерального директора з економічних фінансів. Другим кроком є виведення зі штату посад бухгалтерії в цілому та укладення договору з консалтинговою компанією щодо надання послуг з бухгалтерського супроводу. На засіданні вирішили затвердити нову організаційну структуру АТ «Оріана» (а.с. 41-42)

16 вересня 2024 року в.о. генерального директора АТ «Оріана» виданий наказ №31, яким з метою оптимізації структури і штатного розпису відповідно до п.4.15 Статуту АТ «Оріана» на підставі рішення засідання Наглядової ради, викладеного в протоколі №54/2024 від 04.09.2024, вирішено скоротити з 18 листопада 2024 року посади заступника генерального директора з економіки та фінансів, головного бухгалтера, заступника головного бухгалтера, бухгалтера І-ї категорії, заступника начальника відділу управління майном (а.с. 18).

Наказом №32 від 16.09.2024 вирішено затвердити і ввести в дію з 18 листопада 2024 року штатний розпис АТ «Оріана» у кількості 24 штатних одиниць (а.с. 44).

Також 16 вересня 2024 року в.о. генерального директора АТ «Оріана» видано наказ №33 про попередження про заплановане вивільнення, яким вирішено повідомлення про наступне вивільнення вручити в строк до 18 вересня 2024 року (а.с. 48).

З протоколу оперативної наради АТ «Оріана» від 17.09.2024 вбачається, що ОСОБА_1 була присутня на нараді, їй запропоновано поставити підпис про ознайомлення з наказом №31 від 16.09.2024 і пропозицію 2 вакантних посад, від чого вона відмовилася (а.с. 49).

17 вересня 2024 року працівниками АТ «Оріана» складений акт про те, що 17 вересня 2024 року в адміністративному приміщенні АТ «Оріана», розташованому в м. Калуш вул. Євшана, 9 об 11:00 год повідомлено заступника генерального директора з економіки та фінансів ОСОБА_1 про заплановане вивільнення у зв`язку із скороченням з підстав п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України згідно наказу №31 від 16.09.2024 «Про скорочення штату», яка від отримання відмовилась (а.с. 53).

17.09.2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслано повідомлення про заплановане вивільнення та запропоновано перелік посад АТ «Оріана», які будуть вакантними у зв`язку із введенням в дію штатного розпису, затвердженого наказом №32 від 16.09.2024, а саме 1,0 ставки заступника генерального директора начальника юридичного відділу та 0,5 ставки архіваріуса-бухгалтера. Однак остання такі поштою не отримала.

15.11.2024 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила надати їй інформацію щодо скорочення посад і вивільнення працівників, зокрема, її посади, а також наявність вакантних посад (а.с. 17).

18 листопада 2024 року в.о. генерального директора АТ «Оріана» видано наказ №46 про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 15).

Відповідно до повідомлення про нараховані та виплачені суми, належні працівникові при звільненні від 18 листопада 2024 року позивачці була нарахована вихідна допомога при звільненні в розмірі 69 657,28 грн та компенсація за 11 днів невикористаної відпустки в розмірі 12061,61 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд виходив з того, що підстави для задоволення вимог про визнання протиправним та скасування наказу АТ «Оріана» № 46 від 18.11.2024 «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » відсутні, через обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у позові. Попри це, на думку суду, помилковим є твердження позивача про відсутність компетенції на прийняття рішення у органу, який прийняв рішення про його звільнення, оскільки згідно статуту підприємства генеральний директор має право приймати на роботу, звільняти з роботи, приймати інші рішення з питань трудових відносин Товариства. Фонд державного майна України листом від 03.09.2024 №10-17-2-24061 надав Акціонерному товариству «Оріана» згоду на скорочення чисельності працівників, чим спростовується твердження позивача про відсутність згоди органу приватизації на проведення скорочення працівників. Крім того, суд вважав, що доводи про порушення процедури скорочення позивача не знайшли свого підтвердження, оскільки її було належним чином та в передбачені трудовим законодавством строки попереджено про вивільнення та запропоновано всі вакантні посади.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (частини друга, третя статті 40 КЗпП України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Якщо працівник відмовився від усіх запропонованих роботодавцем вакансій, висловлюючи цим своє небажання продовжувати працювати на змінених умовах праці, тоді роботодавець вправі звільнити його з роботи за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України до завершення двомісячного строку попередження про наступне вивільнення.

Наведене обумовлено тим, що КЗпП України розмежовує підстави для звільнення за суб`єктом, який це ініціює: 1) за угодою сторін; 2) з ініціативи працівника; 3) з ініціативи роботодавця.

Розірвання трудового договору у випадку змін в організації праці, в тому числі ліквідації чи реорганізації, є ініціативою роботодавця, що й створює для працівника відповідні гарантії від незаконного звільнення. Водночас надання таких гарантій не є формальністю у зв`язку лише із самим фактом змін в організації праці роботодавця, а спрямоване на випадки, коли продовження трудових правовідносин є об`єктивно неможливим, у тому числі у зв`язку з відмовою працівника працювати на змінених умовах. Тому факт такої відмови (за наявності відповідних вакансій) є визначальним.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як було встановлено судом, відповідно до Протоколу №54/2024 від 04.09.2024 року Наглядовою радою АТ «Оріана» було запропоновано внести зміни до штатного розпису товариства; і Наказом №31 від 16.09.2024 року на підставі вищевказаного рішення внесено відповідні зміни в штатний розпис, скорочено з 18.09.2024 року посади: заступника генерального директора з економіки і фінансів; головного бухгалтера; заступника головного бухгалтера; бухгалтера І-ої категорії; заступника начальника відділу управління майном.

Згідно штатного розпису, який вводився в дію з 18.11.2024 року, штат підприємства нараховував 24 одиниці з місячним фондом зарплати 331000 грн. Посада заступник начальника відділу управління майном відсутня (а.с. 45-47).

Таким чином, у відповідача фактично відбулися зміни в організації виробництва та праці, на підставі чого, серед інших, було виведено зі штату посаду, яку займала позивач, - заступник генерального директора з економіки та фінансів.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

У постановах від 28 березня 2019 року у справі №755/3495/16-ц (провадження №61-1350св17) та від 22 січня 2020 року у справі №451/706/18 (провадження №61-17296св19) Верховний Суд зазначив, що частиною третьою статті 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Отже, не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. Правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Також в листі Фонду державного майна України №10-17-2-24061 від 03.09.2024 року у відповідь на лист АТ «Оріана» безпосередньо зазначено, що відповідно до Статуту АТ «Оріана» Товариство самостійно розробляє і затверджує штатний розклад (розпис); Дирекція організовує розробку та надає на затвердження Наглядовій раді пропозиції щодо організаційної структури Товариства та її зміни, затверджує штатний розклад Товариства та посадові клади працівників. І Фонд не заперечує стосовно проведення скорочення чисельності працівників АТ «Оріана» з дотриманням вимог чинного законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень законодавства при вирішенні питання про скорочення чисельності працівників відповідача, в тому числі з врахуванням згоди органу приватизації на таке скорочення.

Що ж стосується посилань апелянта на те, що її не було належним чином повідомлено про заплановане звільнення, та не запропоновані всі наявні вакантні посади, що акт про відмову складений відповідачем одноособово, без її відома, то апеляційний суд зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься копія повідомлення про заплановане вивільнення з 18.09.2024 року заступника генерального директора з економіки і фінансів Семеген В.П., де зазначено також, що будуть вакантними у зв`язку із введенням в дію штатного розпису, затвердженого Наказом №32 від 16.09.2024 року для вирішення питання щодо можливого переведення працівника наступні посади: заступник генерального директора начальник юридичного відділу (1 штатна одиниця); архіваріус-бухгалтер (0,5 штатних одиниць). Вказано, що у разі прийняття пропозиції про переведення слід ознайомитися з посадовими інструкціями запропонованих посад та не пізніше 18.11.2024 року подати заяву до відділу кадрів, або у разі відмови у той же термін повідомити про прийняте рішення (а.с. 52).

З копії Протоколу оперативної наради від 17.09.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 була присутня на нараді. Цю обставину в засіданні апеляційного суду не заперечувала. В.о. генерального директора АТ «Оріана» Гур`євим М.Л. та юрисконсультом ОСОБА_3 було оголошено про посади, які скорочуються, зміст відповідних наказів і повідомлення про заплановане вивільнення, запропоновано вказаним працівникам ознайомитися особисто із цими наказами і повідомленнями про заплановане звільнення та отримати їх копії. Оголошено дві посади, які станом на 17.09.2024 року вакантні (начальника юридичного відділу і архіваріуса-бухгалтера). Запропоновано підписати такі повідомлення. З вказаного Протоколу вбачається, що заступник генерального директора з економіки і фінансів ОСОБА_1 , виступила, стверджуючи, що не буде особисто ознайомлюватися із наказами, і закликала працівників товариства теж не підписувати документи.

Відповідно, в цей день - 17.09.2024 року завідувачем господарством, начальником відділу матеріального забезпечення та юрисконсультом АТ «Оріана» було складено і підписано акт про відмову ОСОБА_1 від отримання повідомлення про звільнення. Вказаний акт колегія вважає належним доказом, що підтверджує відмову ОСОБА_1 від підпису на повідомленні про заплановане вивільнення. Адже, в засіданні апеляційного суду не заперечила дійсність цього документа.

Як вбачається із вказаного повідомлення про заплановане вивільнення, у такому у відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України одночасно зазначено про можливість переведення працівника на наступні вакантні з 18.09.2024 року посади: заступник генерального директора начальник юридичного відділу (1 штатна одиниця); архіваріус-бухгалтер (0,5 штатних одиниць).

Отже, відповідачем надано докази дотримання вимог ст. 49-2 КЗпП України щодо попередження працівників про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та одночасної пропозиції працівникові вакантних посад.

Доказів того, що протягом періоду з 18.09.2024 року по день звільнення позивача (18.11.2024 року) у товаристві з`явилися інші вакантні посади, які не були запропоновані позивачу, суду теж не надано.

Посилання апелянта на наявність на день винесення наказу про скорочення 16.09.2024 року вакантної посади заступника генерального директора з комерції не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з довідки АТ «Оріана» №25 від 17.01.2025 року ОСОБА_4 працює на посаді заступника генерального директора з комерції з 20.06.2024 року (наказ №46-к від 19.06.2024 року) (а.с. 144). Більше того як з`ясовано в судовому засіданні, зайняття цієї посади всього на 0,5 ставки викликане економічною підставою, та не свідчить про те, що ця посада є вільною. Аналогічно це стосується іншої посади, на яку працівник прийнятий на 0,25 ставки

Отже, колегія приходить до висновку, що відповідачем дотримані вимоги щодо пропозиції всіх вакантних посад наявних на підприємстві до дня звільнення, а доводи позивачки з цього приводу є припущеннями.

Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те, що звільнення позивача за ч. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Оскільки відповідач довів законність звільнення позивачки, місцевий суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, як і вимоги про стягнення з відповідача в його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є похідними. І доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а фактично зводяться до незгоди з такими.

Разом із тим, враховуючи, що посилання суду на неправильно обраний спосіб захисту права щодо вимоги про скасування наказу АТ «Оріана» № 46 від 18.11.2024 не вплинуло на правильність результату розгляду справи по суті вирішення позовних вимог, які суд також вважав недоведеними, колегія вважає, що підстав для скасування або зміни судового рішення немає.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 29 січня 2025 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 17 квітня 2025 року.