Житомирський апеляційний суд
Справа №935/3262/23 Головуючий у 1-й інст. Янчук В.В.
Категорія 44 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 935/3262/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Житомирській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Головного Управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 5 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Янчук В.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 03.01.2023 року інспектором СРПП ЖГУП капітаном поліції Поліщуком А.В. відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 334429, у якій зазначено, що він, керуючи автомобілем ЗАЗ 110270, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався транспортним засобом в крайній лівій смузі при вільній правій, також при зупинці транспортного засобу не увімкнув аварійну сигналізацію, за що до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Того ж дня під час даної зупинки відносно нього також було складено протокол про адміністративне правопорушення від 03.01.2023 року серії ААБ №000617 за ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 липня 2023 року у справі №935/957/23 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 334429 від 03.01.2023 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Рішення набрало законної сили 01.08.2023 року, не змінено та не скасовано.

ОСОБА_1 також вказує, що постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 8 серпня 2023 року у справі № 935/274/23 провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Рішення набрало законної сили 19.08.2023 року, не змінено та не скасовано.

Зауважив, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності завдало йому моральних страждань, оскільки працівниками патрульної поліції було ініційовано два провадження в справах про адміністративне правопорушення, одне з яких прямо передбачало накладення на нього штрафу, a інше створювало судове провадження по справі про адміністративне переслідування. Таким чином, обидва провадження вимагали від нього активних дій щодо захисту своїх інтересів та прав, змусило його змінити свій звичайний спосіб життя. У зв`язку із складанням протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП він був обмежений у користуванні своїм водійським посвідченням, так як останнє було вилучено під час складання протоколу. Через вищенаведені обмеження та зміни в способі життя переніс негативні емоції та переживання, що потягло за собою моральні страждання.

Розмір моральної шкоди визначено ним, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на час звернення до суду розмір мінімальної заробітної плати становив 6700 грн.

Розрахунок моральної шкоди здійснений за період з часу ініціювання справи про адміністративне правопорушення (складання протоколів) 03.01.2023 року по час набрання законної сили рішенням про закриття справи про адміністративне правопорушення. Період розрахунку з 03.01.2023 року по 19.08.2023 року становить: 7 місяців 16 днів х 6700 грн. (мінімальна заробітна плата) та складатиме 50356 грн.

Таким чином, завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 50356 грн.

Оскільки кошти державного бюджету належать на праві власності державі, у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" провадиться за рахунок коштів Державного бюджету, тобто грошові суми відшкодовуються за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Таким чином, просив суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь моральну шкоду, спричинену незаконними діями уповноважених осіб державних органів України, в розмірі 50356 грн.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 липня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 4000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне Управління Національної поліції в Житомирській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення, змінивши розмір стягнутої з Державного бюджету на користь позивача моральної шкоди з 4000 грн на 1000 грн.

Зокрема, зазначає, що суд не врахував того, що позивач обмежився лише загальними посиланнями на незаконність дій посадової особи відповідача та завдання йому моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ані факту наявності такої шкоди, ані зміни свого звичного способу життя, ані факту звернення за правовою допомогою чи настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними, на його думку, діями відповідача та можливим завданням такої шкоди. Позивач послався на наслідки, що виникли у нього внаслідок реалізації свого права на оскарження рішення владних повноважень. За таких обставин відсутні факти щодо наявності шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Дії поліцейського при складанні протоколу про адміністративне правопорушення є процесуальними діями, а не рішенням суб`єкта владних повноважень, достатніми для відшкодування моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 липня 2023 року у справі №935/957/23 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 334429 від 03.01.2023 року, винесену інспектором СРПП Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капітаном поліції Поліщуком А.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч.2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Рішення набрало законної сили 01.08.2023 року не змінено та не скасовано.

Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 8 серпня 2023 року провадження у справі № 935/274/23 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке інкриміноване ОСОБА_1 , закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Дана постанова набрала законної сили 19.08.2023 року.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади (тут і далі - йдеться також й про органи місцевого самоврядування, про що не зазначається з огляду на обставини цієї справи) у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та деталізовані у Законі № 266/94-ВР. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з огляду на загальні правила про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1 Закону № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до правил цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Згідно зі статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Системне тлумачення зазначених норм свідчить про те, що особа має право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР та статті 1176 ЦК України лише за існування таких умов: шкода завдана особі визначеними у згаданих вище нормах державними органами (органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність; органами досудового розслідування; прокуратурою; судом); шкода завдана особі переліком рішень, дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб таких органів (див. пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24)).

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують: кримінальна поліція, патрульна поліція, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція, поліція особливого призначення, інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції.

Відповідно до розділу 2 Положення про патрульну службу МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 липня 2015 року № 796, основними завданнями патрульної служби є: забезпечення публічного порядку і громадської безпеки; забезпечення безпеки осіб, захисту їх прав, свобод та законних інтересів; створення стану захищеності життєво важливих інтересів суспільства, сконцентрованих у його матеріальних і духовних цінностях, нормальних умов життєдіяльності людини, діяльності підприємств, установ, організацій; запобігання кримінальним, адміністративним правопорушенням; попередження, виявлення та припинення кримінальних та адміністративних правопорушень, випадків насильства у сім`ї, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх учиненню; взаємодія із суспільством: реалізація підходу «міліція та громада», що полягає у співпраці та взаємодії із населенням, громадськими організаціями, іншими підрозділами органів внутрішніх справ, органами публічної влади, з метою запобігання правопорушенням, забезпечення безпеки, зниження рівня злочинності, а також установлення довірливих відносин між міліцією та населенням; забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Зазначене дає підстави для висновку про те, що поліцейський, який виносить постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому до таких правовідносин не застосовуються приписи статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.

Таким чином, відшкодування шкоди у даному випадку відбувається, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, що врегульовано статтями 1173, 1174 ЦК України.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) щодо застосування статті 1176 ЦК України та положень Закону № 266/94-ВР у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі№ 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Аналогічний висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 та вони відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24).

Колегія суддів, врахувавши характер правопорушення, час та зусилля, які були витрачені позивачем для відновлення порушеного права у зв`язку із неправомірним притягненням до адміністративної відповідальності , а також врахувавши засади розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про зменшення розміру моральної шкоди із 4000 грн. до 1000 грн.

Таким чином, рішення підлягає зміні, шляхом зменшення розміру моральної шкоди до 1000 грн.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,379,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції в Житомирській області задовольнити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 5 квітня 2024 року змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , з 4000 грн до 1000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: