ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/1608/23Головуючий у 1-й інстанції Німко Н.П.
Провадження № 22-ц/817/353/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 593/1608/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», інтереси якого представляє Сокуренко Наталія Вікторівна, на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року, ухваленого суддею Німко Н.П., повний текст якого виготовлено 13 грудня 2024 року, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - АТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 квітня 2008 року у розмірі 55 259,68 грн та понесених судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що відповідачка ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву №б/н від 17 квітня 2008 року. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" і "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. 21 квітня 2008 року відповідачка також підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, надав у користування кредитну картку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшив до 50 000,00 грн. У зв`язку із порушенням відповідачкою зобов`язань щодо погашення заборгованості, станом на 17.09.2023 року відповідачка має заборгованість у розмірі 55 259, 68 грн., з яких: 45 628,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9631,18 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості у розмірі 55 259 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 68 коп. за кредитним договором №б/н від 17.04.2008 року.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», інтереси якого представляє Сокуренко Наталія Вікторівна, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник заявника зазначає, що відповідно до пункту 1.1.1.71 Умов і правил надання банківських послуг фінансовий номер телефону клієнта - це номер мобільного телефону, який зазначений і підтверджений клієнтом як номер телефону, за допомогою якого можуть проводитись фінансові операції. Підтверджується клієнтом під час активації продукту за допомогою POS-терміналу у відділенні банку, в банкоматі, терміналі самообслуговування з підтвердженням ПІН-коду картки і СМС-паролем, а також в Системі «Приват24» (у разі зміни логіна користувача). Згідно з пунктом 1.1.2.1.10 Умов і правил для уникнення неправомірних операцій з рахунками клієнт зобов`язаний не залишати без нагляду телефон/пристрій, який використовується для підключення фінансового номеру телефону клієнта та/або доступу до програмних комплексів банку. В разі втрати клієнтом фінансового номеру телефону, підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій третіх осіб із фінансовим номером телефону клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це банк в будь-якому з доступних каналів: 3700, чат-онлайн, відділення банку. Тобто, фінансовий номер телефону клієнта є важливою складовою отримання якісних банківських послуг у АТ «ПриватБанк» та безпеки клієнта. Проте суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та не врахував, що власна бездіяльність відповідачки щодо перевипуску SIM - карти її фінансового телефону сприяла тому, що сторонні особи використали її фінансовий номер телефону для здійснення несанкціонованих банківських переказів. Вважає, що без розголошення з боку позивача ПІН - коду своєї картки, номеру своїх карток, інша особа навіть перевипустивши сім - картку або маючи фінансовий телефон клієнта не змогла б, ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти.

В доводах апеляційної скарги також зазначає, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операції та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Вказує, оскільки позивачка повідомила банк про факт транзакції вже після проведення спірних транзакцій, тому саме відповідачка має нести відповідальність за зняття коштів.

Також зазначає, що наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо позивачки до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними. Відтак, оскільки позичальник зобов`язання належним чином не виконав, розголосив персональні дані третім особам, то зобов`язаний повернути використані кредитні кошти та відсотки за користування коштами.

Представник відповідача - адвокат Дарморіс О.М. подала відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк», у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що посилання позивача на ту обставину, що відповідачка своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не надав жодних доказів, що відповідачка розголошувала відомості про пін-код своїх карток, номери таких карток, логін і пароль входу в Додаток «Приват 24», а також, що саме відповідачка ініціювала в смс підтвердженнях пароль входу зловмисникам в Додаток «Приват 24», як і зміну паролю входу в Додаток «Приват 24».

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про стягнення заборгованості, розмір якої не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 17 квітня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання відповідачем анкети-заяви № б/н від 17.04.2008 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг був укладений договір про надання банківських послуг б/н, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на умовах, викладених в Умовах та правилах надання банківських послуг та тарифах банку у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитні картки ''Універсальна'' із номером НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 (а.с.25, т.1).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), 21.04.2008 ОСОБА_1 був встановлений кредитний ліміт в розмірі 2000,00 грн, який надалі періодично зменшувся, востаннє 07.07.2009 до 500 грн, а 10.04.2010 відбулося збільшення кредитного ліміту до 2000 грн, який періодично збільшувався, востаннє 15.01.2023 до 50 000 грн, а 01.05.2023 кредитний ліміт зменшено до 0, 00 грн (а.с.24, т.1)

Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 17.04.2008 року, (а.с.5-15, т.1) заборгованість за кредитним договором відповідачки станом на 17 вересня 2023 року становить 55 259, 68 грн, яка складається із:

- 45 628, 50 грн - заборгованість за тілом кредиту;

- 9 631,18 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, стороною позивача не доведено належними доказами факт отримання відповідачкою вказаних у позові коштів із її карткового рахунку, переказу цих коштів іншим особам, передання відповідачкою її платіжної картки іншій особі, втрату відповідачкою платіжної картки, розголошення іншим особам ПІН-коду карти через який треті особи могли б мати доступ до вказаних коштів. Натомість, у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачка, виявивши безпідставне зняття коштів з її рахунку, повідомила про цей факт банк, заблокувала карткові рахунки та звернулася до правоохоронних органів.

Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1068 ЦК України визначено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 56 частини першої статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164 (надалі Положення), користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Відповідно до пункту 140 розділу VII Положення, передбачено обов`язок користувача не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

Згідно із пунктом 146 розділу VII вказаного Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до пункту 147 розділу VII вказаного Положення власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц вказано, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходив з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16 ц вказано, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 зазначено, що «саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У справі, що переглядається, матеріалами підтверджено, що 16 січня 2023 року за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0000022 про те, що 15 січня 2023 року невідома особа (особи) з її банківської картки НОМЕР_4 АТ КБ «ПриватБанк» шляхом проведення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділи її грошовими коштами в сумі 83 472,61 грн. Органом досудового розслідування визначено ВП №1 (м.Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області (а.с.74-75, т.1).

28 лютого 2023 року за № 52-86-786ВИХ-23 Тернопільською обласною прокуратурою розглянуто запит ОСОБА_1 та повідомлено про те, що у кримінальному провадженні №0000022 від 16.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, встановлено, що місцем вчинення кримінального правопорушення є м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

В подальшому постановою прокурора - процесуального керівника, про визначення підслідності від 28.02.2023 у кримінальному провадженні № №0000022 змінено підслідність вказаного кримінального провадження із слідчого відділення відділу поліції №1 (м.Бережани) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області на СВ ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с.79. т.1).

Як убачається із відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.108-117, т.1), представником позивача зазначено, що за результатом аналізу звернень ОСОБА_1 16.01.2023 на лінію клієнтської підтримки банку встановлено, що звернення (інцидент) зареєстровано в ПК "Opereta": 45e367681baf0e062cc47d ЛЕСЬКИВ ЛИЛЯ СТЕПАНОВНА (36666792) 2023-01-16 11:11:00.0 2305.5 ECommerce По карте клиента операции совершало третье лицо CLOSED. У своєму зверненні клієнтка ОСОБА_1 повідомила, що 15.01.2023 стала жертвою шахрайських дій невідомих осіб, в результаті яких з її карткових рахунків було несанкціоновано списано грошові кошти в сумі 77 960 грн. Потерпіла пояснила, що їй зателефонував невідомий від імені "співробітника "Київстар" ( НОМЕР_5 ) та повідомив, що потрібно провести актуалізацію sim-картки для можливості подальшого використання покращеного мобільного зв`язку. ОСОБА_1 погодилась та передала зловмиснику дані пароля з отриманого SMS і згодом виявила несанкціоновані списання коштів. Також ОСОБА_1 повідомила, що після передачі даних зловмисникам в неї виявилась заблокованою sim-картка фінансового мобільного телефону НОМЕР_6 . За інформацією вибірки FINNUM та ЄКБ встановлено, що номер фінансового телефону НОМЕР_6 (старий) ОСОБА_1 змінився 16.01.2023 року у відділенні банку на новий номер НОМЕР_7 .

Перевіркою номеру телефону НОМЕР_5 встановлено, що він не належать жодному з клієнтів банку та не значиться у списку обмежень телефонних номерів.

Також, встановлено, що «Універсальна кредитна картка» 536665 випущена в «Приват24» клієнтки ОСОБА_1 , з одночасною заявкою на встановлення ліміту 50 000 грн. Відповідно до інформації з ПК «Пегас», фізично картка пластик 536665 отримана невстановленою особою на відділенні «Криворізьке № 6» (м. Кривий Ріг, вул. Петра Калнишевського, бранч: KZAA) ймовірно в період 29.11.2022-15.01.23 р. 19.11.2022 - дата доставки пакета з картками штрих-код 106128) на відділення банку. Картки «прив`язуються» клієнтом своїх рахунків, персоналізована видача та додатковий облік останніх не передбачено.

Встановлено, що відповідно до клієнтської виписки по картці НОМЕР_4 проведено транзакції між своїми картками через система "LiqPay", експрес - платіж через "IVR-меню", додаток "Приват24", а також оформлення кредиту "Оплата частиною". На підставі інформації отриманої в ході перевірки NPS встановлено, що договір «Оплата частинами» оформлено через інтернет в магазині «Комфі», а саме "Смартфон Apple iPhone 14 128Gb Midnight". Виходячи з інформації отриманої від торговця, товар видано о 16.01.2023 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( м.Кривий Ріг, вул. Лермонтова, 37. чек ТСП доданий до кейса). Тобто, зловмисниками від імені клієнта оформлено шахрайський договір №3799 (оплата частинами на 18 міс.) на суму 41 499 грн "Комфі" (ретейлер 111RJ2). Паспорт споживчого кредиту «Оплата частинами» АТ КБ «ПриватБанк» підписано 15.01.2023 19:43:53 простим електронним підписом ОТП.

Відповідно до клієнтської виписки по картці для виплат НОМЕР_8 ОСОБА_1 проведено списання коштів в ході розірвання договору з переказом на її кредитну картку 536665: 15/01/2023 19:28:07 - 38 727, 81 грн.

Згідно з клієнтської виписки по картці НОМЕР_9 ОСОБА_1 встановлено, що кошти було знято через банкомати "ПриватБанку" - 20000 грн та "ОТП-банку" - 16100 грн. У результаті вищезазначених транзакцій з картки клієнтки списано грошові кошти на загальну суму 77 960 грн ( з урахуванням 361 грн комісії). Окрім того, аналізом системи відеоспостереження ПриватБанку» встановлено, що проведення даних транзакцій та отримання коштів відбувалися з фізичною присутністю картки НОМЕР_9 та проведені зі считуванням чіпа (EMV+PIN).

Аналізом зміни акаунту "Приват24" клієнтки ОСОБА_1 (ІД НОМЕР_10 ) та інформацією з "Архіву повідомлень" встановлено, що відбулася зміна пароля на вхід в "Приват24" та авторизація в акаунті під новим девайсом c18d37f21da739e4 з використанням підтвердження через отримання інформації в sms-повідомленні на номер 50, а саме з SMS: 2023-01-15 19:01:21 Контакт проведено (OK) +50 P24AOS2 changepasswd (зміна пароля через інформацію в СМС).

Аналіз логів входу 15.01.2023 підтверджує факт входу в "Приват24" потерпілої з нетипового для неї девайсу 128.124.36.193 2023-01-15 19:16:53 PHONE М2003J15SC REDMI ANDROID, 12 МОВILE С18D37F21DА739Е4 Р24АOS2, 6.53.00 Vodafone Ukraine.

Також аналізом логів входу клієнтки ОСОБА_1 (ID-36666792) в "Приват24" під логіном " НОМЕР_6 " зафіксовано нетиповий клієнту вхід з WЕВ-версії "Пр24".

Крім того, банком зазначено, що номер телефону НОМЕР_5 внесено в список обмежень на "Порталі СБ".

Таким чином, надана позивачем інформація підтверджує, що спірні транзакції здійснювались сторонньою особою, з іншого пристрою та вхід в "Приват24" був не типовим для клієнта.

Отже, з матеріалів справи видно, що 15 січня та 16 січня 2023 року мало місце несанкціоновані перекази коштів в загальній сумі 83 472,61 грн з рахунків ОСОБА_1 , за даним фактом триває досудове розслідування.

Виявивши безпідставні перекази та зняття коштів, відповідач невідкладно повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів.

Разом з тим банком не було доведено, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персональної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема здійснення переказу кредитних коштів, оскільки саме банк має доводити вказані факти.

Отже, колегія суддів вважає, що у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів

Таким чином, суд першої інстанції вірно врахував, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів, що відповідачка, як клієнт, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткових рахунків чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції від його імені, що свідчить про відсутність вини відповідача у отриманні спірних грошових коштів.

Також колегія суддів враховує факт звернення відповідачки до банку та правоохоронних органів з приводу вчиненння стосовно неї шахрайських дій. Банком не заперечувався факт того, що грошові перекази були ініційовані не позивачем, а іншими невстановленими особами шляхом застосування шахрайських методів, тобто кошти списано унаслідок шахрайських дій невстановлених осіб. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідачки дійсно була відсутня воля на вчинення таких транзакцій.

Крім цього, слід взяти до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. Тому враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів, сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

За таких обставин, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за картками, її особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 15.01.2023 та 16.01.2023, перерахування з її карткових рахунків грошових коштів на загальну суму 83 472,61 грн, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким ОСОБА_1 , не отримувала кредитні кошти.

Також, якщо не доведено волевиявлення ОСОБА_1 на переказ коштів 15.01.2023 та 16.01.2023 у зазначеному розмірі, то і проценти як плата за користування цими коштами у розмірі 9631,18 грн не повинні стягуватися, з огляду на те, що ОСОБА_1 кредитними коштами не користувалася.

Доводи представника позивача про те, що без розголошення з боку позивача ПІН - коду своєї картки, номеру своїх карток, інша особа навіть перевипустивши сім - картку або маючи фінансовий телефон клієнта не змогла б, ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти, колегія суддів відхиляє, оскільки сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача (про який зазначає банк), не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», інтереси якого представляє ОСОБА_2 , слід залишити без задоволення, рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року, залишити без змін.

У силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на АТ КБ «ПриватБанк» в межах понесених ним сум.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення заборгованості, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», інтереси якого представляє Сокуренко Наталія Вікторівна, залишити без задоволення.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року- залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», в межах понесених ним сум.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома