Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Майор Ю.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород за правилами загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 , подану в особі уповноваженого представника ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного Міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України, Головного управління Національної поліції України у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про звільнення майна з під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 в особі уповноваженого представника ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного Міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України, Головного управління Національної поліції України у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про звільнення майна з під арешту.

Мотивуючи свої позовні вимоги, представник позивача вказує на те, що позивач по справі є власником житлової квартири у АДРЕСА_1 .

Підставою набуття права власності на вказану житлову квартиру є рішення приватного нотаріуса Ужгородського МНО Селехман О.А. від 28.04.2023 року, на підставі іпотечного договору, серія та номер: 014/03-3/167-Z, що посвідчений 08.07.2008 року, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисова О.С.; вимога іпотекодержателя про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, серія та номер: б.н., виданий 05.04.2023 року, державний реєстратор: приватний нотаріус Селехман Олександр Анатолійович, Ужгородський міський нотаріальний округ, Закарпатська область.

Попереднім власником житлової квартири АДРЕСА_2 був громадянин України ОСОБА_4 , а квартира перебувала в іпотеці в АТ "Райффайзен Банк Аваль» на підставі іпотечного договору, серія та номер: 014/03-3/167-Z, що посвідчений 08.07.2008 року, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисова О.С.

Представник позивача зазначає, що відповідно до відомостей, що містяться у державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, станом на 25.04.2023 року містяться заборони на відчуження нерухомого майна, що належить позивачу, по зобов`язанням попереднього власника майна ОСОБА_4 , а саме:

- Постанова про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП №23684503, виданий 17.01.2011, видавник: МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10718193, 17.01.2011 12:00:23, реєстратор: Закарпатська філія державного підприємства.

- Постанова про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження, серія та номер: 8677, виданий 21.03.2012 року, видавник: Ужгородське МУ УМВС України в Закарпатській області, кримінальна справа № 1123212, старший слідчий М.М.Осовська, відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12301486, 21.03.2012 року 16:32:57, реєстратор: Перша ужгородська державна нотаріальна контора, Ужгородський міський нотаріальний округ.

Вказує на те, що на даний час позивач позбавлений можливості подальшого розпорядження належним йому на праві приватної власності майном житловою квартирою АДРЕСА_2 , зокрема його відчуження у встановлений законом спосіб, внаслідок накладення на нього арешту, за зобов`язаннями осіб, які на момент реєстрації за позивачем права власності не мали жодного відношення до вказаного майна, а тому змушений звертатися до суду з відповідним позовом.

З посиланням на викладене, представник позивача просить суд: звільнити з під арешту житлову квартиру АДРЕСА_2 , що накладений на підставі:

- Постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП №23684503, виданий 17.01.2011, видавник: МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10718193, 17.01.2011 року. 12:00:23, реєстратор: Закарпатська філія державного підприємства.

Виклад позицій сторін по справі:

Представник позивача у судовому засіданні подану позовну заяву підтримав з підстав та мотивів зазначених у позові. Просив суд задовольнити позовну заяву. Вказав на те, що позивач є власником майна, набув право власності 28.04.2023 року на підставі іпотечного застереження, а відтак наявність арештів на його майно обмежує його права.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції України у Закарпатській області проти задоволення позовних вимог в частині звільнення з під арешту житлової квартири АДРЕСА_2 , що накладений на підставі постанови про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження, серія та номер: 8677, виданий 21.03.2012 року, видавник: Ужгородське МУ УМВС України в Закарпатській області, кримінальна справа № 1123212, старший слідчий М.М.Осовська, відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12301486, 21.03.2012 року 16:32:57, реєстратор: Перша ужгородська державна нотаріальна контора, Ужгородський міський нотаріальний округ заперечив.

Представник відповідача Відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного Міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив до суду не надходив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Письмові пояснення до суду не надходили.

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Результат аналізу частини шостої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України дає підстави для висновку, що судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи лише у разі наявності у нього офіційної електронної адреси.

Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постанові від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22).

Окрім того слід зазначити, що інформація про дату і час розгляду справи наявна на сайті Судова влада.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Заяви, клопотання.

18.07.2024 року представник позивача подав до суду заяву про усунення недоліків по справі.

02.09.2024 року представник позивача подав до суду заяву про призначення справи до судового розгляду.

30.10.2024 року представник позивача подав до суду заяву про проведення судового засідання без їх участі.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

16.07.2024 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву залишено без руху.

01.08.2024 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

02.10.2024 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі.

18.04.2025 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду закрито провадження в частині позовних вимог про звільнення майна з під арешту житлової квартири АДРЕСА_2 , що накладений на підставі постанови про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження, серія та номер: 8677, виданий 21.03.2012 року, видавник: Ужгородське МУ УМВС України в Закарпатській області, кримінальна справа № 1123212, старший слідчий М.М.Осовська, відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12301486, 21.03.2012 року 16:32:57, реєстратор: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, Ужгородський міський нотаріальний округ.

Заслухавши вступне слово представника позивача,представника відповідача Головного управління Національної поліції України у Закарпатській області, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи встановлені судом:

Судом встановлено, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 08.07.2008 року було укладено договір іпотеки №014/03-3/167-Z (при укладанні з майновим поручителем)який було посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисовою О.С. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира загальною площею 33,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав №330959821 від 02.05.2023 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:67431569 від 02.05.2023 15:43:28, приватний нотаріус Селехман О.А., Ужгородський міський нотаріальний округ, Закарпатська область.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №336846486 від 23.06.2023 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3 . Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень:

-21.03.2012 року на підставі постанови про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження, серія та номер:8677, виданий 21.03.2012, видавник: Ужгородське МУ УМВС України в Закарпатській області, Кр.справа №1123212 ст. слідчий М.М. Осовська (номер запису про обтяження: 50470450); Вид обтяження : арешт нерухомого майна.

- 17.01.2011 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП №23684503, виданий 17.01.2011, видавник: МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, Вик. ОСОБА_5 (номер запису про обтяження: 50470420) , Вид обтяження : арешт нерухомого майна.

Нормативно-правове обґрунтування.

Згідно зістаттею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження"(у редакціїЗакону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

Розглядаючи позовну вимогу про звільнення з під арешту житлової квартири АДРЕСА_2 , що накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП №23684503, виданий 17.01.2011, видавник: МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10718193, 17.01.2011 12:00:23, реєстратор: Закарпатська філія державного підприємства суд приходить до наступного висновку:

З доданої до справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №336846486 від 23.06.2023 року вбачається, що в рамках виконавчого провадження ВП №23684503 обтяжувалось майно ОСОБА_4 , який згідно матеріалів справи являвся колишнім власником нерухомого майна.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно зі ст. 589 ЦК Україниу разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У статті 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому, за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2018 року у справі № 6-13цс14, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

У статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) визначено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин 4 та 5статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження».

В даному випадку майно вибуло з права власності боржника, а тому у позивача наявні підстави пред`явлення позову про зняття арешту з цього майна.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач Відділ Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного Міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України не надавши відзиву до суду, наведені позивачем обставини не спростував.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Таким чином, вбачається, що вимоги позивача є обґрунтованими, у зв`язку з чим права позивача підлягають захисту шляхом зняття накладеного арешту в порядку ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення з-під арешту нерухомого майна та зняття заборони відчуження з нерухомого майна, накладені постановою про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП №23684503, виданий 17.01.2011, видавник: МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10718193, 17.01.2011 12:00:23, реєстратор: Закарпатська філія державного підприємства.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Суд вважає, що позивачем доведено належним чином обґрунтованість підстав позову, а саме звільнення з під арешту житлової квартири АДРЕСА_2 , що накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП №23684503, виданий 17.01.2011, видавник: МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10718193, 17.01.2011 12:00:23, реєстратор: Закарпатська філія державного підприємства, відповідачами у свою чергу підстави позову не спростовані.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргу ментів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо розподілу судових витрат

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому КМ України, оскільки відповідачі звільненні від сплати судових витрат.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Керуючись, ст.ст. 2, 13, 82, 141, 142, 178, 255, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 , подану в особі уповноваженого представника ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного Міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України, Головного управління Національної поліції України у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про звільнення майна з під арешту задовольнити.

Звільнити з під арешту житлову квартиру АДРЕСА_2 , що накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП №23684503, виданий 17.01.2011, видавник: МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10718193, 17.01.2011 12:00:23, реєстратор: Закарпатська філія державного підприємства.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 );

Відповідач- Відділ Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного Міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (місцезнаходження:88000, м. Ужгород, вул. Заньковецької, 10, );

Відповідач - Головне управління Національної поліції України у Закарпатській області (місцезнаходження: 88000, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, ).

Дата складання повного тексту рішення - 18.04.2025.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца