ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3530/25 Справа № 185/7091/24 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Лопаковій А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-РЗ"

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року у складі судді Перекопського М.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара", Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-РЗ" про розірвання договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним уточненим в ході розгляду справи позовом, посилаючись на те, що є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,8982 га з кадастровим номером :01:001:0819, розташованої на території Кочережківської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю.

Зазначає, що 01 грудня 2011 року між ним та ТОВ «Агріколь-Самара» було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, а в подальшому укладено додаткову угоду на продовження користування ділянкою.

Однак, орендар не виконував покладені на нього обов`язки щодо своєчасної виплати орендної плати, у зв`язку з чим має заборгованість з 2022 року.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не сплачує заборгованість по орендній платі, що є істотним порушення умов договору, просив розірвати договір оренди земельної ділянки.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 6,8982 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Кочережківської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:001:0819, укладений 01 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агріколь-Самара», правонаступником права оренди якого є ТОВ «Актив-Р3», строком на 15 років, право оренди за яким зареєстровано 18 червня 2015 року, номер запису про інше речове право 10091110. Стягнуто з ТОВ «Агріколь-Самара» та ТОВ «Актив-РЗ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн, з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за договором оренди, що є підставою для розірвання договору оренди між позивачем та ТОВ "Агріколь-Самара" й наявність квитанції про сплату коштів позивачу з боку ТОВ "Актив-РЗ" не впливає на сам факт договірних правовідносин між позивачем та ТОВ "Агріколь-Самара", оскільки договором не передбачено можливості сплати третьою особою коштів замість ТОВ "Агріколь-Самара".

Не погодившись з таким рішенням суду, ТОВ "Актив-РЗ" звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що до ТОВ "Актив-РЗ" перейшло право оренди земельної ділянки, тобто останній набув всіх прав та обов`язків за договором оренди земельної ділянки, а тому мав право на оплату орендної плати, що останньою і було зроблено, а тому відсутні правові підстави для розірвання договору оренди. Вказує, що на розгляді Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа № 904/2204/24 про банкрутство ТОВ "Агріколь-Самара", а стягнутий рішенням суду судовий збір з ТОВ "Актив-РЗ" впливає на суб`єктивний склад кредиторів, їх права та інтереси у справі про банкрутство.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, скасуванню оскаржуваного рішення в частині вирішення заявлених вимог до ТОВ "Агріколь-Самара»" з передачею матеріалів справи в цій частині до Господарського суду Дніпропетровської області, на розгляді якого перебуває справа №904/2204/24 про банкрутство ТОВ "Агріколь-Самара", з огляду на наступне.

Згідно положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,8982 га з кадастровим номером :01:001:0819, розташованої на території Кочережківської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-ДП №120032, виданого 07 березня 2001 року.

01 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агріколь-Самара" було укладено договір оренди земельної ділянки №65 строком на 5 років.

Також, між ОСОБА_1 та ТОВ Агріколь-Самара" було підписано акт приймання -передачі земельної ділянки в оренду від 01 грудня 2011 року, відповідно до якого вищезазначена земельна ділянка була передана в оренду відповідачу ТОВ «Агріколь-Самара».

24 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агріколь-Самара» було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №65 від 01 грудня 2011 року, якою були внесені зміни в пункт 2.1 Договору щодо строку укладання договору та в пункт 1.2 додатку 1 до договору щодо розміру орендної плати.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів майна щодо об`єкта нерухомого майна орендарем земельної ділянки площею 6,8982 га з кадастровим номером :01:001:0819 переданої в оренду ТОВ «Агріколь- Самара» є ТОВ «Актив-РЗ» на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер б/н, виданого 01 листопада 2023 року ТОВ «ФК «Капітал-Дніпро» та ТОВ «Актив-РЗ».

Відповідно до довідки ТОВ «Агріколь-Самара» від 17 червня 2024 року, орендна плата ОСОБА_1 за 2020-2021 роки сплачена, орендна плата за 2022-2024 роки не сплачувалась.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за договором оренди, що є достатньою правовою підставою для розірвання договору оренди між позивачем та ТОВ "Агріколь-Самара", й наявність квитанції про сплату коштів позивачу з боку ТОВ "Актив-РЗ" не впливає на сам факт договірних правовідносин між позивачем та ТОВ "Агріколь-Самара", оскільки договором не передбачено можливості сплати третьою особою орендної плати замість ТОВ "Агріколь-Самара".

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

За змістом статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

Статтею 23 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Орендар має право вимагати відповідного зменшення орендної плати в разі, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не з його вини.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі (частина 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Права та обов`язки орендодавця та орендаря встановлені статтями 24 та 25 Закону України «Про оренду землі».

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

За змістом статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема у пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Згідно з частиною 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини 2 статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини 1 статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт несвоєчасної виплати позивачу орендної плати у 2022 та 2023 роках за користування належної йому земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0819, що свідчить про систематичне невиконання умов договору в частині своєчасного розрахунку за орендною платою, яка мала б виплачуватись орендодавцю щорічно не пізніше 31 грудня, колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову до відповідача ТОВ "Актив-Р3", яке набуло право оренди за договором купівлі-продажу від 01 листопада 2023 року, та розірвання договору оренди вказаної земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,8982 га від 01 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Актив-Р3", яке є правонаступником права оренди ТОВ "Агріколь-Самара".

Доказів погодження з орендодавцем у письмовому вигляді перенесення термінів виплати орендарем орендної плати за 2022 та 2023 роки відповідачем не надано, клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи, що вищевказаний договір купівлі-продажу права оренди земельних ділянок укладений 01 листопада 2023 року, тобто до пред`явлення даного позову до суду у липні 2024 року, усі права та обов`язки за договором оренди перейшли до ТОВ "Актив-Р3", який є належним відповідачем у справі, як правонаступник усіх прав та обов`язків попереднього орендаря ТОВ "Агріколь-Самара".

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2024 року у справі № 904/2204/24, визнано ТОВ "Агріколь-Самара" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 05 грудня 2025 року.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана вище постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 05 грудня 2024 року.

Крім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ "Агріколь-Самара" перебуває в стані припинення.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, провадження № 14-404цс19, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, провадження № 12-160гс19.

У постановах від 15 травня 2019 року у справі №289/2217/17, провадження №14-178цс19, від 12 червня 2019 року у справі №289/233/18, провадження №14-171цс19, від 19 червня 2019 року у справах №289/718/18, провадження №14-126цс19, та №289/2210/17, провадження №14-129цс19, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

Відповідно до частини 3 статті 7 КУзПБ матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Отже, спір у справі в частині позовних вимог до ТОВ "Агріколь-Самара" про розірвання договору оренди земельної ділянки не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції, враховуючи, що даний спір є майновим за своєю правовою природою, оскільки за результатами його розгляду боржник може позбутись активу у вигляді права оренди земельної ділянки, який підлягає оплатному відчуженню у межах процедури банкрутства, а приймаючи до уваги, що таке відчуження у даному випадку вже відбулось 01 листопада 2023 року на користь ТОВ "Актив-Р3" (на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу права оренди земельних ділянок) може виникнути необхідність вирішення питання, зокрема, щодо проведення реституції, що також впливатиме на майновий стан ТОВ "Агріколь-Самара".

При цьому необхідності закриття провадження у цій справі відсутні, оскільки зазначені дії можуть призвести до створення перешкод позивачу у доступі до правосуддя та унеможливить захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 КУзПБ.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року (справа №753/4673/21).

За таких обставин справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ "Агріколь-Самара" про розірвання договору оренди земельної ділянки необхідно передати до Господарського суду Дніпропетровської області, на розгляді якого перебуває справа №904/2204/24 про банкрутство ТОВ "Агріколь-Самара".

У зв`язку з вищевикладеним, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову до ТОВ "Агріколь-Самара" про припинення шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки.

За змістом частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи задоволення позовної вимоги до ТОВ "Актив-Р3" про припинення шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки, із вказаного відповідача підлягають стягненню витрати на користь позивача, понесені останнім на сплату судового збору за подання позову у сумі 1211,20 грн.

Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, на викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув, тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з направленням матеріалів справи в частині позовних вимог до ТОВ "Агріколь-Самара" про розірвання договору оренди земельної ділянки до Господарського суду Дніпропетровської області, на розгляді якого перебуває справа № 904/2204/24 про банкрутство ТОВ "Агріколь-Самара". В іншій частині щодо вирішення позовних вимог до ТОВ "Актив-Р3" про припинення шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-РЗ" задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-РЗ" про розірвання договору оренди земельної ділянки залишити без змін.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-РЗ" на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 605,60 грн. скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара" про розірвання договору оренди земельної ділянки; в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара" на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 605,60 грн. - скасувати.

Матеріали справи в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара" про розірвання договору оренди земельної ділянки передати до Господарського суду Дніпропетровської області, на розгляді якого перебуває справа № 904/2204/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-Р3" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 16 квітня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 28 квітня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна