ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8236/25
провадження № 6/753/271/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва під головуванням судді Осіпенко Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Петрової Т.О.,

розглянувши подання державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни, про надання дозволу на примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника,-

ВСТАНОВИВ:

23.04.2025 року державний виконавець Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Данилюк О.Б. звернулася до суду з поданням, в якому просить суд вирішити питання щодо примусового проникнення до квартири АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування подання зазначила, що на виконанні в Дарницькому ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_1 примусового виконання виконавчого листа № 1-281/05 від 11.05.2006 року, який виданий Дніпровським районним судом міста Києва про конфіскацію у боржника ОСОБА_1 все майно, яке належить на праві власності в дохід держави.

Державним виконавцем Шатун С.С. на підставі вищезазначеного виконавчого документу винесено постанову про відкриття ВП № НОМЕР_1.

17.04.2012 року та 21.07.2014 року державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника.

Виконавче провадження № НОМЕР_1 було втрачено при виконанні державним виконавцем Житніковим С.С., в подальшому видано дублікат виконавчого листа.

За результатами вжитих виконавцем заходів щодо розшуку майна боржника встановлено, що боржнику ОСОБА_1 на праві власності належить 74/100 частини квартири АДРЕСА_1 .

Державним виконавцем неодноразово були здійснені виходи за адресою проживання боржника, але провести виконавчі дії виявилось неможливим, оскільки двері вищевказаної квартири ніхто не відчиняв, а тому рішення Дніпровського районного суду м. Києва про конфіскацію всього майна ОСОБА_1 з 05.02.2010 року і досі не виконано.

У зв`язку з вищевикладеним, звертається до суду з даним поданням.

Державний виконавець Данилюк О.Б. у судове засідання не з`явилась, одночасно з поданням просила суд здійснювати його розгляд без її участі.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Згідно із ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки ст. 439 ЦПК України не передбачено повідомлення учасників справи. Судове засідання у даному випадку не проводиться.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника-фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку з залученням працівників поліції, вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Згідно ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше, як за вмотивованим рішенням суду. Однак, конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Невід`ємною засадою виконавчого провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» є обов`язковість виконання рішення суду, а згідно ст.18 вказаного закону виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим законом заходи щодо примусового виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку про законодавче збалансування прав як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

При цьому, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права. Судове рішення про надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника має бути вмотивованим, тобто суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

В підтвердження викладеного, до подання про примусове проникнення до житла боржника державним виконавцем додано: - копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.04.2012 року (а.с. 5); - копії актів державного виконавця від 28.01.2021 року, від 05.05.2021 року, від 09.07.2021 року, від 05.08.2021 року, від 07.02.2022 року, від 12.09.2023 року, від 07.12.2023 року, від 05.12.2024, від 06.02.2025 року (а.с. 9, 10, 12, 13, 16, 27, 29, 32, 33); - копію відповіді відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб №1786 від 11.07.2022 року (а.с. 18); - копію витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва станом на 12.07.2022 року (а.с. 19); - копію відповіді з КП КМР «КМ БТІ» №062/14-2057 (И-2021) від 18.02.2021 року (а.с. 22); - копії викликів від 05.08.2021 року, від 07.02.2022 року, від 15.09.2022 року, від 20.06.2023 року, від 04.07.2024 року (а.с. 14-15, 17, 20-21, 25-26, 30-31) та доказ їх направлення боржнику 06.08.2024 року (а.с. 36).

Крім того, в матеріалах справи міститься інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої, 26/100 частки квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 (а.с. 8), а також копія свідоцтва про право власності на житло, у відповідності до якого 74/100 частки квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с. 22).

Разом з тим, Акти державного виконавця, що підтверджують факт виходу за адресою: АДРЕСА_2 , складені в порушення ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» без участі понятих, залучення яких у даному конкретному виправку є обов`язковим, а тому суд не приймає ці докази до уваги.

Суд зазначає, що проникнення до житла боржника є крайнім методом виконання рішення суду та може бути застосованим лише за наявності беззаперечних доказів та підстав, що виконавцем вживались усі методи та заходи виконання рішення суду, які не потребують проникнення до житла боржника та що виконання рішення суду можливо виключно за умови проникнення до житла боржника.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають інші особи, а ОСОБА_2 є співвласником даної квартири разом із боржником ОСОБА_1 , та проникнення до його житла з метою проведення опису майна, призведе до порушення права цих осіб на недоторканність свого житла.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій. Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/41727/19-ц.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі за № 678/282/16-ц, право виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань. При цьому, відповідно до діючого законодавства у поданні про примусове проникнення до житла особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність такого майна у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення.

Суд повинен встановити, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, отримати повідомлення про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій та встановити обставини створення перешкод у проведенні виконавчих дій.

Між тим, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження того, що боржник був належним чином повідомлений про проведення виконавчих дій державним виконавцем за адресою: АДРЕСА_2 у наступні дати: 28.01.2021 року, 05.05.2021 року, 09.07.2021 року, 05.08.2021 року, 07.02.2022 року, 12.09.2023 року, 07.12.2023 року, 05.12.2024, 06.02.2025 року, не надано доказів отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Факт присутності боржника у вказаному жилому приміщенні та створення ним перешкод у проведенні виконавчих дій не виявлено. Доказів того, що у вказаній квартирі знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні саме боржникові, також не надано.

Крім цього, додані до подання Акти державного виконавця не містять часу здійснення виходу за адресою боржника, що не виключає здійснення такого виходу в робочий час, і може бути причиною відсутності боржника у вказаній квартирі.

За наведених обставин суд приходить до висновку про те, що подання державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни, про надання дозволу на примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_1 не обґрунтоване належним чином, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни, про надання дозволу на примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - відмовити.

Ухвала набирає законної сили через п`ятнадцять днів з дня її підписання, але може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: Л.М. Осіпенко