ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22ц/821/282/25 Номер провадження 22ц/821/284/25 Справа № 708/1059/24 Категорія: 305010000Головуючий по 1 інстанції Івахненко О.Г. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник ОСОБА_1 адвокат Семенов Олександр Миколайович

відповідачі Державна казначейська служба України, Черкаська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Черкаській області

представник Державної казначейської служби України Ярош Сергій Васильович

представник Черкаської обласної прокуратури Кващук Анна Миколаївна

представник Головного управління Національної поліції в Черкаській області Колєсник Наталія Ігорівна

особи, які подали апеляційні скарги Державна казначейська служба України, Головне управління національної поліції в Черкаській області

розглянувши у судовому засіданні в порядку письмового провадження апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2024 року та апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на додаткове рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь строк прострочення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь строк прострочення, в якому просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь 57 163 грн. 16 коп. інфляційних втрат та 27 858 грн. 43 коп. нарахованих трьох процентів річних за весь строк прострочення. Судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року та додатковим рішенням від 12 вересня 2022 року у справі № 708/639/21, з урахуванням постанов Черкаського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду задоволено частково, стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 700 000 грн. відшкодування моральної шкоди, 6 870 грн. 97 коп. відшкодування матеріальної шкоди у виді втраченого заробітку, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 964 грн. та витрати за проведення судової психологічної експертизи в розмірі 1 539 грн. 86 коп. В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17 травня 2023 року рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року, додаткове рішення від 12 вересня 2022 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 708/639/21 були залишені без змін.

14 грудня 2022 року з метою виконання рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року та додаткового рішення від 12 вересня 2022 року у справі № 708/639/21, які набрали законної сили, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області.

На адресу позивача надійшла копія листа Головного управління казначейської служби у Черкаській області № 04-14-10/248 від 09 січня 2023 року відповідно до якого подані ОСОБА_1 матеріали на виконання рішень суду у справі № 708/639/21 були направлені до Державної казначейської служби України. Крім цього, у вказаному листі зазначено, що на адресу Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області 14 грудня 2022 року надійшли заяви ОСОБА_1 стосовно виконання виконавчих листів, виданих Чигиринським районним судом Черкаської області 12 грудня 2022 року у справі № 708/639/21 про стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , зокрема:

-700 000 грн. відшкодування моральної шкоди;

-6 870,97 грн. відшкодування матеріальної шкоди у виді втраченого заробітку;

-1 539,86 грн. витрати за проведення судової психологічної експертизи;

-11 964 грн. судові витрати на професійну правничу допомогу.

Вищевказаний лист Головного управління Державної казначейської служби в Черкаській області містить підтвердження, що саме 14 грудня 2022 року ОСОБА_1 було подано заяви стосовно виконання виконавчих листів, виданих Чигиринським районним судом Черкаської області 12 грудня 2022 року у справі № 708/639/21.

З метою встановлення причин тривалого невиконання судових рішень, які набрали законної сили, представник позивача звернувся до Державної казначейської служби України з адвокатським запитом.

За виконавчими листами, виданими Чигиринським районним судом Черкаської області 12 грудня 2022 року у справі № 708/639/21 ОСОБА_1 отримав кошти у загальному розмірі 720 374,83 грн. лише 28 червня 2024 року.

Позивачем вказано, що припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКСУ виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. Зазначено, що перший день прострочення є 15 березня 2023 року, тобто наступний день після спливу трьох місяців з моменту отримання заяв та виконавчих документів органами Державної казначейської служби, останнім днем прострочення 27 червня 2024 року, оскільки зобов`язання було виконано 28 червня 2024 року.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 за період з 15 березня 2023 року по 27 червня 2024 року включно: інфляційні втрати у розмірі 45 671 грн. 76 коп. та три проценти річних у розмірі 27 858 грн. 43 коп.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 047 грн. 27 коп.

Додатковим рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2024 року стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги в сумі 12 000 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що обставин, визначених статтею 622 ЦК України, за яких відповідач звільняється від обов`язку виконати зобов`язання не встановлено. Три місяці для виконання виконавчого листа № 708/639/21, пред`явленого до виконання ДКСУ сплинули 14 березня 2023 року, а тому днем початку прострочення держави-боржника є 15 березня 2023 року, де кінцевою датою нарахування є 27 червня 2024 року, оскільки 28 червня 2024 року є датою виконання рішення суду. Суд врахувавши позицію Об`єднаної палати касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 та самостійно здійснивши перерахунок, дійшов висновку, що інфляційні втрати позивача від прострочення складають 45 671,76 грн., тому в цій частині позовні вимоги задовольнив частково, а в частині стягнення трьох процентів річних позовні вимоги задовольнив повністю у заявленому позивачем розмірі. Крім того, суд врахував, що грошові кошти повинні стягуватися саме з Державного бюджету України, а не з конкретних рахунків органу державної влади, що представляє інтереси держави у спірних правовідносинах, оскільки держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення.

Частково задовольняючи заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції обґрунтовував свій висновок тим, що заявлена сума витрат на правничу допомогу з урахуванням складності справи в розмірі 54 900 грн. є завищеною, врахувавши позицію представників відповідачів принципи справедливості та верховенства права, стягнув з Державного бюджету України витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням від 25 листопада 2024 року та додатковим рішенням суду від 10 грудня 2024 року першої інстанції, Державна казначейська служба України оскаржила їх до суду апеляційна інстанції.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просила рішення та додаткове рішення Чигиринського районного суду Черкаської області в частині задоволених вимог позивача скасувати та постановити нове, яким в задоволення позову відмовити в повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Головне управління Національної поліції в Черкаській області оскаржило рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2024 року. В апеляційній скарзі просило скасувати вказане рішення в частині задоволення позовних до Головного управління Національної поліції та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Національно поліції в Черкаській області залишити без розгляду.

Апеляційна скарга Державної казначейської служби України обґрунтована тим, що на час виникнення спірних правовідносин питання безспірного списання коштів державного бюджету не врегульовано на законодавчому рівні (відповідний закон відсутній) і тому, для вирішення спірних правовідносин необхідно застосувати приписи Порядку № 845, який по суті заміняє собою відсутній закон. За приписами п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства. Оскільки бюджетних асигнувань у 2023-2024 роках було недостатньо для повного виконання судових рішень, тому рішення фактично було виконано 28 червня 2024 року у порядку настання черговості оплати та виконання виконавчих документів.

Крім того, вказують, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки спори, які виникають під час здійснення Казначейством своїх повноважень щодо виконання судових рішень згідно Порядку № 845 розглядаються судом адміністративної юрисдикції. Також зазначено, що визначений судом розмір відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 12 000 грн. є неспівмірним зі складністю справи, яка є справою незначної складності.

Апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Черкаській області обґрунтована тим, що позивач звертаючись до суду з позовом, не визначив у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено скаржником та не зазначив, які саме дії повинен вчинити відповідач ГУНП в Черкаській області для відновлення порушеного права позивача. Отже скаржник є неналежним відповідачем у даній справі, адже ніяким чином не впливає на вчасність виконання судових рішень, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області. У відзиві на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, що надійшов від Черкаської обласної прокуратури зазначено, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року та додаткове рішення від 12 вересня 2022 року виконані 28 червня 2024 року відповідно до Порядку № 845 до встановлення відповідних бюджетних призначень в порядку черговості. Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог позивача підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, що надійшов від представника ОСОБА_1 адвоката Семенова О.М. вказано, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав для зміни чи скасування судових рішень. Зазначено, що з моменту набрання чинності рішенням суду, зобов`язання по стягненню коштів набуває характеру грошового та на нього розповсюджуються вимоги цивільного кодексу щодо компенсації за прострочення його виконання. Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано врахував позиції Верховного Суду в аналогічних справах, тому дійшов обґрунтованого висновку про захист прав позивача шляхом часткового задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року та додатковим рішенням від 12 вересня 2022 року у справі № 708/639/21, з урахуванням постанов Черкаського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду задоволено частково, а саме: стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 700 000 грн. у відшкодування моральної шкоди; 6 870 грн. 97 коп. у відшкодування матеріальної шкоди у виді втраченого заробітку; судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 964 грн.; витрати за проведення судової психологічної експертизи в розмірі 1 539 грн. 86 коп.

Постановою Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 травня 2023 року рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року у нескасованій частині, додаткове рішення від 12 вересня 2022 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року у справі № 708/639/21 були залишені без змін.

12 грудня 2022 року на виконання рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року видано виконавчі листи щодо стягнення на користь ОСОБА_1 700 000 грн. у відшкодування моральної шкоди; 6 870,97 грн. у відшкодування матеріальної шкоди у виді втраченого заробітку; 1 539,86 грн витрат за проведення судової психологічної експертизи; а 12 грудня 2022 року на виконання додаткового рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 12 вересня 2022 року видано виконавчий лист щодо стягнення на користь ОСОБА_1 11 964 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

14 грудня 2022 року з метою виконання рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року та додаткового рішення від 12 вересня 2022 року у справі № 708/639/21, які набрали законної сили, позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області.

За вищевказаними виконавчими листами позивачу перераховано грошові кошти у загальному розмірі 720 374,83 грн. 28 червня 2024 року.

Правовідносини між сторонами виникли щодо стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання за рішенням суду та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21).

У разі неналежного виконання (прострочення) державою підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи ч.2 ст. 625 ЦК України.

Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у справі № 420/2411/19 (постанова від 09 листопада 2023 року, п.85).

Відповідно до ч. 2 ст. 3, ст. 5 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені ЗУ «Про виконавче провадження» із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 ст. 3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

У постанові від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що з огляду на припис ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» прострочення держави-боржника у спірних правовідносинах настає за сукупності таких юридичних фактів: 1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; 2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема, державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Наведене вище системне тлумачення ч. 2 ст. 625 ЦК України, статей 3, 4, 5 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»сприятиме дисциплінуванню поведінки стягувача під час пред`явлення ним виконавчого документа в порядку визначеному вказаним Законом, виданого на виконання судового рішення про стягнення коштів з держави, адже за такого підходу до визначення моменту прострочення держави у спірних правовідносинах стягувач буде обізнаним, що умовою нарахування 3 % річних та інфляційних втрат є неперерахування державою стягувачу протягом визначеного ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» строку коштів за наслідком його звернення із заявою про виконання рішення суду, тоді як час, який передує завершенню цього строку, не входить до періоду прострочення виконання державою рішення суду за який може бути заявлені стягувачем відповідні нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 наголошує на тому, що в разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) ст. 625 ЦК України та ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» установлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення. До того ж застосування наведеного механізму стимулюватиме виконання державою судових рішень про стягнення з неї коштів в межах визначеного ч. 4 ст. 3 зазначеного вище Закону строку, оскільки у протилежному разі - прострочення виконання рішення суду є підставою для нарахування та стягнення з держави 3 % річних та інфляційних втрат.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено і дану обставину не заперечили сторони, що позивач 14 грудня 2022 року з метою виконання рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року та додаткового рішення цього ж суду від 12 вересня 2022 року у справі № 708/639/21, які набрали законної сили звернувся з заявами до Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області стосовно виконання виконавчих листів, виданих судом. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що три місяці для виконання виконавчих листів сплинули 14 березня 2023 року, а тому днем початку прострочення держави-боржника є 15 березня 2023 року, а кінцевою датою нарахування 27 червня 2024 року, оскільки 28 червня 2024 року рішення суду було виконане.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних за весь час прострочення зобов`язання, суд першої інстанції визнав його правильним з чим погоджується й колегія суддів та врахувавши, що обставин, за яких можливе зменшення суми процентів річних встановлено не було задовольнив позовні вимоги в цій частині в повному обсязі. Щодо стягнення інфляційних втрат, районним судом обґрунтовано враховано правову позицію щодо таких розрахунків, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 та частково задоволено позовні вимоги в цій частині.

Розмір нарахування трьох процентів річних за весь строк прострочення та інфляційних втрат скаржниками в апеляційних скаргах не оспорюється.

З урахуванням вищевикладених обставин, врахувавши надані сторонами докази як в підтвердження позовних вимог так і в їх заперечення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції про наявність правових підстав для захисту порушеного права позивача та стягнення трьох процентів річних за весь строк прострочення та інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного виконання рішень суду.

Перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 саме до скаржника, як відповідача у справі, колегія суддів відхиляє такі доводи, виходячи з наступного.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України). З огляду на цей припис шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими і службовими особами, відшкодовує саме держава.

За змістом ч. 2 ст. 2 ЦК України одним із учасників цивільних відносин є держава Україна. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч.1 ст. 167 ЦК України).

Відповідно до ст. 170 ЦК України Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

За змістом ст. 173 ЦК України, яка має назву «Представники держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад», у випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави за спеціальними дорученнями можуть виступати органи державної влади.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками та набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка самої держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу (див. постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункти 4.19, 4.20), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (пункт 21), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35),від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (пункт 8.5), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 15 лютого 2022 року у справі № 910/6175/19 (пункт 7.45), від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 5 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 (підпункт 8.16) і № 922/1830/19 (підпункт 7.1), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 55), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 34), від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21 (пункт 8.5), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 37)).

Та обставина, що позивач вказав відповідачами за вимогами про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення виконання рішення суду тих самих відповідачів, що ним були визначені у справі № 708/639/21 і до яких його позовні вимоги були задоволені частково Черкаську обласну прокуратуру, Головне управління Національної поліції в Черкаській області, Державну казначейську службу України) не означає, що у спірних правовідносинах суб`єктом відповідальності за прострочення виконання рішення суду є відповідачі, в тому числі і Головне управління Національної поліції в Черкаській області. Інакше кажучи, у спірних правовідносинах органи держави є представниками її інтересів як боржника за судовим рішенням про відшкодування завданої нею ж шкоди, а не суб`єктами владних повноважень, які здійснюють щодо позивача публічно-владні управлінські функції (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 39). Специфіка відносин із виконання таких судових рішень полягає у тому, що держава діє одночасно і як боржник, і як суб`єкт, який уповноважив на виконання відповідного рішення щодо себе певний орган влади, що діє від імені держави-боржника. Інших доводів необґрунтованості судового рішення апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Черкаській області не містить.

В обґрунтування апеляційної скарги Державна казначейська служба України вказала на те, що виконуючи рішення суду, Казначейство діяло виключно у відповідності до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03 серпня 2011 № 845 (далі Порядок № 845). Стягнення 3 % річних та інфляційних втрат суперечить приписам вказаного Порядку, а отже рішення суду про часткове задоволення таких вимог позивача підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі також зазначено, що невчасне виконання рішень суду обумовлене тим, що починаючи від дня надходження до Казначейства виконавчих документів у справі № 708/639/21 і до дати настання черговості їх оплати, виконання зазначених виконавчих документів було відкладено до встановлення відповідних бюджетних призначень за черговістю оплати згідно Порядку № 845.

Колегія суддів вважає, що такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування судового рішення, виходячи з наступного.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державних та місцевих бюджетів прийнятих судами, а також іншими державними органами визначений Порядком № 845.

Відповідно до п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Підпунктом 1 п. 35 Порядку № 845 передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Згідно абз. 1 п. 36 Порядку № 845 у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Відповідно до абз. 3 п. 36 Порядку № 845 у разі відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення, орган Казначейства повідомляє органу прокуратури за місцем досудового розслідування відповідного кримінального правопорушення.

Згідно п. 37 Порядку № 845 орган прокуратури та орган державної влади, зазначені у пункті 36 цього Порядку, подають протягом 15 робочих днів органові Казначейства документи (відомості), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача.

З матеріалів справи, а саме листа Головного управління поліції в Черкаській області від 05 січня 2023 року № 19/26/03-2023 (Т. 1 а.с. 183) та листа Черкаської обласної прокуратури від 05 січня 2023 року № 15/1-7вих-23 (Т. 1 а.с. 184-185) вбачається що відповідні органи повідомили Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про відсутність підстав для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету та їх перерахування позивачу.

Апеляційний суд звертає увагу, що недостатність бюджетних коштів чи їх відсутність не звільняють державу від обов`язку належним чином виконати судові рішення, які набрали законної сили.

Доводи викладені в апеляційній скарзі про те, що стягнення 3 % річних та інфляційних втрат суперечить приписам вказаного Порядку № 845 є необґрунтованими оскільки відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей. Припис ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема, державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд в своїх висновках, в тому числі у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21.

Щодо доводів апеляційної скарги про закриття провадження у справі, оскільки спір між сторонами повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Колегія суддів відхиляє такі доводи та вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постановах від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 та від 03 жовтня 2023 року у справі № 366/203/21 визначено, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги. Відтак враховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягає розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Доводи апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду про те, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 12 000 грн. є неспівмірним зі складністю справи також відхиляються колегією суддів.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що 02 вересня 2024 року між ОСОБА_1 та АО «Повразюк та Партнери» в особі керуючого бюро адвоката Повразюка Р.В. було укладено Додаткову угоду № 2-Ч/1-24 до договору № 2-Ч «Про надання правової допомоги» (Т.2 а.с. 87). Згідно п. 2.4 вказаної Додаткової угоди для надання юридичної допомоги клієнту адвокатське бюро призначило адвоката Семенова О.М., повноваження якого підтверджено ордером серія СА № 1097409 (Т. 2 а.с. 86).

Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг по Додатковій угоді № 2-Ч/1-24 від 02 вересня 2024 року ОСОБА_1 було надано юридичні послуги вартістю 55 900 грн., детальний опис яких вказаний у акті та які були обумовлені сторонами в додатковій угоді.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Під час вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, судом першої інстанції враховано умови Додаткової угоди № 2-Ч/1-24, укладеної між сторонами та акт приймання-передачі наданих послуг, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, тривалість розгляду справи, аргументи відповідачів щодо необґрунтованості витрат на правничу допомогу, що заявлені в клопотаннях про зменшення витрат на правничу допомогу (Т. 2 а.с. 99-104, а.с. 122-128), тому суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у сумі 55 900 грн. є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими, співмірними та необхідними в контексті обставин справи. Розмір витрат на правничу допомогу, визначений судом першої інстанції в розмірі 12 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду та вважає, що такий розмір повністю відповідає критерію розумності, співмірності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлені у справі рішення є законними та обґрунтованими і підстав для їх зміни чи скасування за наведеними у скаргах доводами колегія суддів не вбачає, оскільки доводи апеляційних скарг суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Черкаській областізалишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2024 року та додаткове рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді