Справа № 351/815/24
Провадження № 22-ц/4808/520/25
Головуючий у 1 інстанції КАЛИНОВСЬКИЙ М. .
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сікорської Ірини Станіславівни на рішення Снятинського районного суду від 20 січня 2025 року, ухвалене в складі судді Калиновського М.М. в м. Снятині, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ТОВ «Бізнес позика» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором №448031-КС-003 про надання кредиту від 23.09.2023 року в розмірі 85339,81 грн., яка складається з: 25405,92 грн. заборгованості за тілом кредиту; 59483,13 грн. прострочених платежів за процентами, 450,76 грн. прострочених платежів за комісією.

Позов мотивовано тим, що 23.09.2023 року ТОВ «Бізнес Позика» було направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №448031-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Останній прийняв (акцепт) оферту на умовах, визначених нею. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-4682 на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 23.09.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір №448031-КС-003 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 Кредитного договору ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 26000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,1490577 процентів за кожен день користування Кредитом.

В п. 2. Кредитного договору зазначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.

Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, надало позичальнику грошові кошти в розмірі 26000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 (котру позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).

Однак, всупереч вимог законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому порядку та строки, у зв`язку з чим станом на 10 квітня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 85339,81 грн., що складається з 25405,92 грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту, 59483,13 грн. суми прострочених платежів по процентах та 450,76 грн. суми прострочених платежів за комісією.

Відтак, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму боргу.

Рішенням Снятинського районного суду від 20 січня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за Договором №448031-КС-003 про надання кредиту від 23.09.2023 року, що становить 85339,81 грн., яка складається з: 25405,92 грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту; 59483,13 грн. суми прострочених платежів по процентах; 450,76 грн. суми прострочених платежів за комісією. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Сікорська І.С. подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначає, що укладення договору позики між сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором у даному випадку не підтверджується. Відповідно до Повідомлення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 13.02.2019 року належним доказом підтвердження укладення фінансовою установою зі споживачем електронного договору може бути посвідчена керівником фінансової установи роздруківка інформації з електронного файлу, що визначає послідовність дій учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в ІТС, якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору в ІТС, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів. Проте позивач належних доказів укладення електронного договору в ІТС не надав.

Щодо заповнення анкети в особистому кабінеті боржником, вважає, що позивачем не надано доказів, що така заповнена саме відповідачем.

Крім того зазначає, що в матеріалах справи відсутній кредитний договір, підписаний одноразовим ідентифікатором. Наявний договір не підписаний відповідачем у жодний спосіб. Тому судом зроблено хибний висновок про укладення такого договору.

Вказує, що у матеріалах справи також відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження видачі кредиту (копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку позичальника). Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту не містить не містять реквізитів платіжної банківської карти відповідача, на яку мали бути зараховані кредитні кошти.

Посилання на довідку №729/04 від 25.04.2024 року ТОВ «Платежі Онлайн» про те, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція, є неправомірним, оскільки така не є первинним документом, не містить номеру рахунку та реквізитів отримувача грошових коштів.

Отже позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту видачі кредиту.

Щодо стягнення відсотків, зауважує, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за такими є неспіврозмірною із сумою кредиту, суперечить принципам розумності і добросовісності. Тому вважає, що розмір процентів підлягає зменшенню.

Положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію вважає нікчемним, оскільки банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх споживачем при укладенні оспорюваного договору. Отже судом першої інстанції неправомірно стягнуто комісію.

Просить рішення Снятинського районного суду від 20 січня 2025 року скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 85339,81 грн., тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, справа є малозначною в силу прямої вказівки закону.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23.09.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір №448031-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Так, ОСОБА_1 заповнив в інформаційно-телекомунікаційній системі https://my.bizpozyka.com/ анкету клієнта щодо отримання кредиту 23.09.2023 року в сумі 26000,00 грн., надавши свої особисті дані (найменування; адресу реєстрації та проживання; РНОКПП; дата народження; місце народження; дані паспорта; електронна адреса; номер телефону: НОМЕР_1 ; номер банківської карти для перерахунку коштів: НОМЕР_2 ) (т. 1, а.с. 96).

Того ж дня ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4682, який був направлений на його номер телефону: НОМЕР_1 , Паспорт споживчого кредиту, в якому вказані основні умови кредитування (т. 1, а.с. 17-20).

23.09.2023 року ОСОБА_1 було направлено пропозицію (оферту) укласти Договір №448031-КС-003 про надання кредиту в електронній формі (т. 1, а.с. 21-29) та останній 23.09.2023 року прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №448031-КС-003 про надання кредиту на умовах, визначених офертою, підписавши електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4682, який був направлений на його номер телефону: НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 36-53).

На підтвердження укладення договору позивачем надано візуальну послідовність дій клієнта, з якої встановлено, що клієнт через веб-сайт Кредитодавця https://my.bizpozyka.com, шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшов до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подав Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказує номер свого поточного (карткового) рахунку (т. 1, а.с. 54-56). Надано світлокопії паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера клієнта ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 86-91). Копію електронного лита про підтвердження укладення договору (т. 2, а.с. 65-66).

Згідно п.п. 2.1 Договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 26000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».

Відповідно до п.п. 2.3-2.7 Договору строк, на який надається кредит: 24 тижні; стандартна процентна ставка за кредитом в день 2,0% фіксована; знижена процентна ставка в день 1,14905770% фіксована; комісія за надання кредиту: 3900,00 грн.; загальний розмір наданого кредиту: 26000,00 грн.; термін дії договору: 09.03.2024 року.

Згідно Інформаційної довідки №729/04 від 25.04.2024 року, наданої ТОВ «Платежі Онлайн», останнє як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція: видача. Юридична особа торговця: ТОВ «Бізпозика». Дані транзакції: номер 39548-85100-70623, сума 26000,00 грн., дата та час проведення 23.09.2023 20:01:00, платіжна картка НОМЕР_3 , PRIVAT BANK; перерахування коштів ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 згідно кредитного договору №448031-КС-003 від 23.09.2023 року без ПДВ (т. 1, а.с. 57).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, ОСОБА_1 частково погашав кредит, комісію та відсотки 06.10.2023 року, 20.10.2023 року, 04.11.2023 року всього на суму 16739,39 грн. Станом на 10.04.2024 року залишок заборгованості за кредитом становить 85339,81 грн., з яких: 25405,92 грн. - заборгованість за кредитом, 59483,13 грн. - заборгованість по відсотках, 450,76 грн. - заборгованість по комісії (т. 1, а.с. 32-35).

Така ж сума заборгованості відповідача вказана в Довідці ТОВ «Бізнес Позика» про стан рахунку ОСОБА_1 станом на 24.04.2024 року (т. 1, а.с. 31).

Оплата боржником заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 16739,39 грн. також підтверджується інформаційними довідками ТОВ «Платежі Онлайн» №1217/10, №1218/10, №1219/10 від 22.10.2024 року (т. 2, а.с. 62-64).

Згідно наданої інформації на виконання ухвали суду від 03.10.2024 року АТ КБ «ПриватБанк» 27.10.2024 року за № 20.1.0.0.0/7-241022/81870 повідомляє, що на ім`я ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , в банку емітовано карту № НОМЕР_2 . Надано виписку по вказаному рахунку за період з 23.09.2023 року по 10.04.2024 року, з котрої вбачається, що 23.09.2023 року на вказану карту зараховано переказ коштів в сумі 26000,00 грн. (т. 2, а.с. 80-84).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що матеріалами справи підтверджено факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору у формі електронного документу з електронним підписом одноразовим ідентифікатором, та із запропонованими умовами відповідач ознайомився і погодився з ними. Позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Тому, приймаючи до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, суд вважав за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі №234/7719/20.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до змісту статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Доводи представника апелянта про те, що укладення договору позики між сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором у даному випадку не підтверджується, а позивачем не надано інформації з електронного файлу, що визначає послідовність дій учасників електронної комерції щодо укладання електронного договору в ІТС, підписаного одноразовим ідентифікатором договору, то такі не заслуговують на увагу.

В матеріалах справи містяться підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4682, який був направлений на його номер телефону: НОМЕР_1 , копії Паспорту споживчого кредиту (т. 1, а.с. 17-20), прийняття (акцепт) пропозиції Договору №448031-КС-003 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (т. 1, а.с. 36-53). Також на підтвердження укладення договору позивачем надано візуальну послідовність дій клієнта через веб-сайт кредитодавця https://my.bizpozyka.com (т. 1, а.с. 86-91), копію електронного лита про підтвердження укладення договору (т. 2, а.с. 65-66).

Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Щодо твердження в апеляційній скарзі про те, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту видачі кредиту, що анкета в особистому кабінеті заповнена саме відповідачем, не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження видачі кредиту (копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку позичальника), то такі спростовуються, зокрема, наданою на виконання ухвали суду від 03.10.2024 року АТ КБ «ПриватБанк» 27.10.2024 року за №20.1.0.0.0/7-241022/81870 інформацією, з котрої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , і згідно наданої виписку по вказаному рахунку 23.09.2023 року на цю карту зараховано переказ коштів в сумі 26000,00 грн. (т. 2, а.с. 80-84). І такий же номер карти вказано позичальником в особистому кабінеті в інформаційно-телекомунікаційній системі https://my.bizpozyka.com/ в анкеті клієнта щодо отримання кредиту (т. 1, а.с. 96), в підписаному ним кредитному договорі (т. 1, а.с. 36-53) і в інформаційних довідках ТОВ «Платежі Онлайн» щодо видачі та часткового погашення ОСОБА_1 вказаного кредиту (т. 1, а.с. 57, т. 2, а.с. 62-64).

Таким чином висновки суду першої інстанції про підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору у формі електронного документу з електронним підписом одноразовим ідентифікатором, та погодження останнього із запропонованими умовами видачі кредиту, є законними та обґрунтованими. І апелянтом такі не спростовано.

Що стосується посилання апелянта на неправомірність нарахування відсотків за межами строку дії договору, то такі також не знайшли свого підтвердження. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, такі нараховано в сумі 59483,13 грн. по 09.03.2024 року, тобто в межах строку дії договору (т. 1, а.с. 34).

Відтак, і посилання на практику Верховного Суду щодо можливості зменшення розміру процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України є нерелевантним до цієї справи.

Щодо тверджень апелянта про те, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію є нікчемним, аналізуючи умови кредитного договору та Правила надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», колегія суддів приходить до висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Доказів належного виконання умов договору та повернення кредиту, контррозрахунку заборгованості стороною відповідача надано не було.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно застосував положення чинного законодавства України та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують та не можуть бути підставами для зміни чи скасування судового рішення, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, і фактично зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та незгоди з рішенням суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сікорської Ірини Станіславівни залишити без задоволення.

Рішення Снятинського районного суду від 20 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 16 квітня 2025 року.