УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/5395/25

Провадження №2-н/712/471/25

29.04.2025 м. Черкаси

Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Ватажок-Сташинська А.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернулася ОСОБА_1 із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2025, цивільна справа №712/5395/25 (номер провадження 2-н/712/471/25) за вказаною заявою передана на розгляд судді Соснівського районного суду м. Черкаси Ватажок-Сташинській А.В.

Водночас, ОСОБА_3 перебуває у дружніх відносинах із ОСОБА_2 , навчалась з ним в одній групі у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого.

Пунктом п`ятим частини першої статті 36 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), зокрема, якщо є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч.1 ст.39 ЦПК України за наявності підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Частиною першою статті 40 ЦПК України встановлено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

За приписами статті 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Згідно з положеннями Кодексу суддівської етики суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

У п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді також задекларовано, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільним від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності («Фей проти Австрії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»). Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Таким чином, на підставі викладеного вище, з метою уникнення обставин, які б могли викликати сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, суддя на підставі пункту п`ятого частини першої статті 36 ЦПК України вважає за необхідне заявити самовідвід, який підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 41 ЦПК України, у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Керуючись ст.36,39,40,259,260,261,353 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Задовольнити самовідвід судді Ватажок-Сташинської Аліни Віталіївни у цивільній справі №712/5395/25 (номер провадження 2-н/712/471/25) за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей.

Цивільну справу №712/5395/25 (номер провадження 2-н/712/471/25) передати до канцелярії Соснівського районного суду м. Черкаси для визначення головуючого судді у справі у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська