ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року місто Київ

Справа № 602/734/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6768/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Желепи О.В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року (у складі судді Шум Л.М., дата складення повного рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У 2024 році позивач звернулася до суду із цим позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь:

28 280 грн страхового відшкодування;

4 0831,34 грн пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в порядку ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961);

565 грн інфляційних втрат та 456 грн трьох процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України.

Також просила вирішити питання про розподіл судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 1 211,20 грн та витрати пов`язаних з правничою допомогою в розмірі 5 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 07 грудня 2023 року сталося ДТП за участю забезпеченого та її транспортного засобу.

Унаслідок ДТП її автомобіль було пошкоджено, вартість відновлювального ремонту становить 28 280 грн.

Страховик забезпеченого транспортного засобу на її вимогу відмовся виплати їй страхове відшкодування.

Позивач вважала таку відмову безпідставною, а тому звернулася до суду із позовом про виплату страхового відшкодування, а також пені та відповідальності в порядку 625 ЦК України за його несвоєчасну виплату.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ТАС» - задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 33 384,34 грн, з яких: 28 280 грн - сума нарахованого страхового відшкодування (сума боргу), 4081,34 грн - пеня, 565 грн - сума індексу інфляції, 458 грн - 3 % річних від суми простроченої заборгованості.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ТАС» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

В частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, представник ПАТ «Страхова Група «ТАС» - Кудрявський С.М. 09 січня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована неповнотою з`ясування обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що ДТП мало місце за участю трьох транспортних засобів, кожен із яких був забезпечений, а тому розмір страхової виплати потерпілому має розподілятися між усіма особами, винним у спричиненні ДТП.

Звертає увагу, що позивачем не подано доказів фактичного проведення ремонту автомобіля платником ПДВ, а тому страхове відшкодування має бути зменшено на суму ПДВ. Окрім цього, відшкодування зменшується на розмір франшизи.

Вважає відсутніми підстави для покладення на страховика обов`язку зі сплати пені та відповідальності в порядку ст. 625 ЦК України за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, оскільки:

- позивач мав можливість одразу звернутися до суду із позовом без зволікання та нарахування пені та 3 процентів річних.

- положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин із відшкодування шкоди, оскільки останнє не є грошовим зобов`язанням, яке виникає із договірних зобов`язань.

- від сплати пені страховик звільняється в силу дії форс-мажорних обставин, засвідчених довідкою Торгово-промисловою палатою України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, апеляційну скаргу разом із ухвалою про відкриття провадження отримав 22 лютого 2025 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 150).

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав встановленим, що 07 грудня 2023 о 13 годині 00 хвилини в м. Ланівці по вул. Незалежності Кременецького району Тернопільської області водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем FORD TOURNEO CONNECT д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції, рухаючись заднім ходом, виїжджаючи на головну дорогу, допустив зіткнення з автомобілем DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок зіткнення, автомобіль DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_3 по інерції відкинуло у автомобіль марки «NISSAN QASHQAI» р.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок зіткнення всі автомобілі отримали механічні пошкодження та їх власникам завдано матеріальні збитки.

На місці пригоди працівники поліції склали схему місця ДТП, у якій зазначено три учасника даної ДТП, а саме: FORD TOURNEO CONNECT д.н.з. НОМЕР_5 , DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_2 ,NISSAN QASHQAI р.н. НОМЕР_6 .

У матеріалах адміністративної справи про притягнення водія ОСОБА_2 , до адміністративної відповідальності зазначено про три учасника ДТП, транспортним засобам яких завдано матеріальної шкоди. Окрім цього, наявні пояснення учасників ДТП, у яких також відмічається про ДТП за участю 3-х автомобілів.

На місці пригоди, власник автомобіля «NISSAN QASHQAI» р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_1 , повідомила про страховий випадок страхову компанію у якій зареєстрована її цивільно-правова відповідальність, а саме AT СГ «TAC», інші учасники теж повідомили про настання страхового випадку.

20.12.2023 спеціалістом відділу врегулювання ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа» складено акт огляду транспортного засобу «NISSAN QASHQAI» р.н. НОМЕР_4 в якому зазначено перелік пошкоджень. Згідно з Актом відділом регулювання ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа» визначено суму страхового відшкодування в розмірі - 28 280 гривень. В подальшому даний Акт огляду транспортного засобу був переданий працівникам AT СГ «TAC», оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , застрахована саме у AT СГ «TAC».

26.03.2024 суддею Лановецького районного суду Тернопільської області розглянуто матеріали, які надійшли від відділення поліції № 1 (м. Ланівці) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП. За результатами розгляду, адміністративну справу про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП закрито у зв`язку із смертю особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , була застрахована у ПАТ «Страхова група «TAC» відповідно до полісу АТ4512005 (діючий на 07.12.2023) - Транспортний засіб Державний номер НОМЕР_7 VIN-код НОМЕР_8 Тип В2: легковий автомобіль від 1601 до 2000 куб. см. Марка та модель FORD Tourneo Connect.

19.12.2023 позивачка звернулась із письмовою заявою про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП до ПАТ «Страхова група «TAC» на що отримала письмову відмову. Зі змісту відмови випливає, що згідно постанови Лановецького районного суду Тернопільської області від 26.03.2024 року учасниками дорожньо-транспортної пригоди є транспортний засіб FORD TOURNEO CONNECT д.н.з. НОМЕР_5 та DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_2 . Автомобіль «NISSAN QASHQAI» р.н. НОМЕР_4 не був учасником ДТП 07.12.2023 року. Таким чином цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , за шкоду заподіяну автомобілю «NISSAN QASHQAI» р.н. НОМЕР_4 не настала, через відсутність страхового випадку за ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як зазначено у відмові відповідно до ст. 32.1 Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що:

- шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела;

- з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої ч. 2 ст. 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Відповідач такі обставини не довів;

- наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в адміністративному провадженні про притягнення до відповідальності за ст. 124 КУпАП, а тому відсутність судового рішення чи не зазначення автомобіля «NISSAN QASHQAI» р.н. НОМЕР_4 як учасника ДТП під час розгляду адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП;

- ПАТ «Страхова група «TAC» неправомірно відмовила позивачці у виплаті страхового відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП;

- відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961 та ч. 2 ст. 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у цих правовідносинах, що встановлено судом.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на виплату страхового відшкодування, а відмова страховика була безпідставною, проте не може погодитися із визначеною судом сумою такого страхового відшкодування з огляду на таке.

Щодо права на страхову виплату

Як правильно встановлено судом першої інстанції, на момент ДТП ПрАТ «СК «ТАС» було страховиком, а ОСОБА_2 - страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/4512005.

Відповідно до статті 979 ЦК України (тут і надалі - в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відносини у цій сфері регулює Закон № 1961 (тут і надалі - в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом пунктів 9.1 і 9.2 статті 9 Закону № 1961 страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Таким чином, ПрАТ «СК «ТАС», уклавши з ОСОБА_2 договір страхування його цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про участь в ДТП, окрім страхувальника та потерпілого, ще іншого водія - цивільна-правова відповідальність якого застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» колегія суддів звертає увагу на таке.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що учасниками ДТП були водій ОСОБА_2 (автомобіль «Форд»), ОСОБА_3 (автомобіль «Ланос») та ОСОБА_1 (автомобіль «Ніссан»). При цьому виключно на водія ОСОБА_2 складений протокол про адміністративне правопорушення за статтями 122-4, 124 КУпАП, оскільки він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції, рухаючись заднім ходом, виїжджаючи на головну дорогу допустив зіткнення з автомобілем «Ланос», який рухався по головній дорозі, який по інерції відкинувся в автомобіль «Ніссан».

Колегія суддів зазначає, що закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку зі смертю особи, що притягується до адміністративної відповідальності, не свідчить про встановлену судом обставину невинуватості (відсутності протиправності та причинного зв`язку у контексті підстав цивільно-правової відповідальності) такої особи.

Суду першої інстанції було надано достатньо доказів, що ДТП, в якій пошкоджено автомобіль позивача, сталася саме з вини водія, відповідальність якого була застрахована у відповідача.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками та мотивами суду першої інстанції про те, що позивач має право вимагати виплати страхового відшкодування від відповідача. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який вказує, що відхиляючи апеляцію, апеляційний суд може в принципі просто підтвердити мотиви рішення суду нижчої інстанції (див. рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» від 21 січня 1999 року § 26; рішення у справі «Хелле проти Фінляндії» від 19 грудня 1997 року, § 59 і 60).

Щодо розміру страхової виплати

Саме на позивача у деліктних правовідносинах покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20).

Згідно зі статтею 22 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону № 1961 у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 23-0902370 від 22 грудня 2023 року вартість ремонту за вирахуванням зношення запчастин (70%) без ПДВ становить 28 282,06 грн.

Таку ж суму просила стягнути позивачка.

За таких обставин безпідставними є доводи апеляційної скарги про необхідність зменшення розміру страхового відшкодування на розмір ПДВ, оскільки заявлена позивачкою до виплати сума встановлена без врахування ПДВ.

Із цих же підстав відхиляються доводи про ненадання позивачкою доказів проведення ремонту автомобіля.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що позивачка вправі просити доплатити їй відшкодування, в розмірі, що не перевищує суми податку, у випадку документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту відповідно до абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961.

Разом із цим, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про необхідність зменшення розміру страхового відшкодування на суму франшизи.

Відповідно до статті 12 Закону № 1961 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Із полісу АТ/4512005 вбачається, що розмір франшизи становить 3 200 грн.

Таким чином розмір стразового відшкодування, належного позивачу, становить 25 080 грн (28 280 - 3 200).

Щодо відповідальності за несвоєчасну виплату страхового відшкодування

Щодо пені

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961 за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

З огляду на приписи пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961 прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) страховик має право не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Із заявою про страхове відшкодування позивачка звернулася 19 грудня 2023 року.

Таким чином через 90 днів, тобто з 19 березня 2024 року, (з урахування встановленої безпідставності відмови страховика у виплаті страхового відшкодування) почалося прострочення виплати страхового відшкодування.

З 19.03.2024 по 25.04.2024 (38 днів) облікова ставка НБУ становила 14,5 % річних, тобто розмір подвійної облікової ставки НБУ в день дорівнював 0,07923497 %. Таким чином пеня за цей період становила 755,14 грн.

З 26.04.2024 по 13.06.2024 (49 днів) - 13,5 %. Пеня - 906,58 грн.

З 14.06.2024 по 24.07.2024 (41 день) - 13 %. Пеня - 730,47 грн.

Таким чином загальний розмір пені в порядку пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961 за період з 19 березня 2024 року (початок прострочення) по 24 липня 2024 року (звернення із позовом) становить 2 392,19 грн.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги щодо стягнення пені безпідставно вважав доведеним заявлений, але не обґрунтований, позивачкою розмір пені.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні та необґрунтовані доводи апеляційної скарги щодо звільнення страховика від відповідальності за несвоєчасну виплату страхового відшкодування із посиланням на форс-мажорні обставини, засвідчені довідкою ТПП України.

У постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22 вказано, що сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Страховик не обґрунтував у чому саме виявилася неможливість своєчасної виплати страхового відшкодування в цій справі, особливо враховуючи ту обставину, що страховик вважав відсутнім свій обов`язок із його виплати.

Щодо індексу інфляції та трьох процентів річних

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За період з 19 березня 2024 року по 24 липня 2024 року сукупний індекс інфляції становив 1,03018826 ((100,20 : 100) x (100,60 : 100) x (102,20 : 100) x (100,00 : 100)).

Таким чином, відповідач має сплатити позивачу суму в розмірі 757,12 грн як інфляційні втрати із розрахунку: 25 080,00 *1,03018826 - 25 080,00.

Три проценти річних за цей же період становлять 263,13 грн із розрахунку: 25 080,00 грн * 3% / 100% * 128 днів / 366 днів.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних безпідставно вважав доведеним заявлений, але не обґрунтований, позивачкою розмір відповідальності в порядку статті 625 ЦК України.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про неможливість застосування положень статті 625 ЦК України в цих правовідносинах з огляду на таке.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між відповідачем та ОСОБА_2 , але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16, підтриманий в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц).

Окрім санкції, визначеної статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач також має право на отримання 3% річних з огляду на приписи статті 625 ЦК України (постанова Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 607/1373/16-ц).

Колегія суддів також зауважує, що відносини в цій справі не є деліктними (щодо відшкодування шкоди), а випливають із виконання договірних обов`язків страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, тобто є договірними.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про ненастання прострочення боржника (страховика) через неможливість виконання зобов`язання внаслідок прострочення кредитора (позивача) (частина четверта статті 612 ЦК України), оскільки як було вказано вище, підставою невиконання страховиком свого обов`язку із виплати страхового відшкодування позивачці було не прострочення кредитора, а переконання боржника (страховика) про відсутність в нього відповідного зобов`язання.

Стверджуване відповідачем «зволікання» позивача щодо реалізації права на звернення до суду із відповідним позовом не звільняє страховика від відповідальності за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за умови встановленої безпідставності відмови в його виплаті.

Інші доводи апеляційної скарги спрямовані на переоцінку обставин справи за відсутності обґрунтованих доводів щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, не дають підстав для висновку, що місцевим судом неправильно надано правову оцінку зібраним по справі доказам, а тому колегія суддів їх відхилила за безпідставністю як такі, що не є підставою для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції в незміненій частині.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

За приписами статті 376 ЦПК України підставою для зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів, встановила, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на виплату страхового відшкодування, проте при визначені його розміру суд помилково не зменшив його на розмір франшизи, встановлений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню - ст. 12 Закону № 1961. Відповідно, суд дійшов помилкових висновків щодо доведеності заявленої позивачем суми пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв`язку із несвоєчасною виплатою страхового відшкодування, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутого з відповідача на користь позивача страхового відшкодування з 33 384,34 грн до 28 492,44 грн, з яких 25 080 грн - сума нарахованого страхового відшкодування (сума боргу), 2 392,19 грн - пеня, 757,12 грн - інфляційні втрати, 263,13 грн - 3 % річних від суми простроченої заборгованості.

Судові витрати

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволено частково, а саме на 85,3467 % (28 492,44 / 33 384,34 * 100 %).

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1033,74 грн (1 211,20 * 85,3467 %), а з позивача на користь відповідача - за подання апеляційної скарги у розмірі 266,22 грн (1816,8 * 14,6533 %).

На виконання приписів ч. 10 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд зобов`язує відповідача, на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю в розмірі 767,52 грн позивачу, а тому рішення суду в частині вирішення питання про судові витрати також підлягає зміні шляхом зменшення стягнутого з відповідача на користь позивача судового збору з 1 211,20 грн до 767,52 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року - змінити, зменшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування з 33 384,34 грн до 28 492,44 грн, з яких 25 080 грн - сума нарахованого страхового відшкодування (сума боргу), 2 392,19 грн - пеня, 757,12 грн - інфляційні втрати, 263,13 грн - 3 % річних від суми простроченої заборгованості.

Зменшити розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 судового збору з 1 211,20 грн до 767,52 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова