ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/370/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ярмуся Віктора Дмитровича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 січня 2025 року, ухвалене суддею Черніцькою І.М. у цивільній справі №607/10313/24 за позовом комунального підприємства теплових мереж Тернопільміськтеплокомуненерго Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року комунальне підприємство теплових мереж Тернопільміськтеплокомуненерго Тернопільської міської ради (далі - КП Тернопільміськтеплокомуненерго) звернулось в суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії в сумі 70 696,53 грн.

Позов обґрунтовано тим, що КП Тернопільміськтеплокомуненерго здійснює забезпечення тепловою енергією житла за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 . Відповідач не здійснював оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, внаслідок чого у період з 1 березня 2018 року по 1 квітня 2024 року виникла вищевказана заборгованість. Добровільно сплатити борг відповідач відмовляється, тому сума боргу підлягає стягненню в примусовому порядку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 січня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії за період з 01 березня 2018 року по 01 квітня 2024 року в розмірі 70696,53 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» 3028,00 грн сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ярмусь В.Д. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь КП Тернопільміськтеплокомуненерго заборгованість за надані послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії за період з 1 травня 2021 року по 1 квітня 2024 року в розмірі 34 807,31 грн. Вказує, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки позов пред`явлено лише до ОСОБА_1 , тоді як у квартирі АДРЕСА_2 , окрім відповідача, були зареєстровані та проживали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Крім цього, ОСОБА_1 з 29 серпня 2006 року, тобто з моменту придбання ним квартири, не є споживачем послуг КП Тернопільміськтеплокомуненерго, оскільки у квартирі встановлене індивідуальне опалення, будь-які договори про надання послуг не укладались. Також судом не застосовано строк позовної давності.

У відзиві КП Тернопільміськтеплокомуненерго просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. Вказує, що стороною відповідача акт про відключення від мереж централізованого опалення не надавався, тому відсутні підстави для припинення нарахування за надані послуги. Позов пред`явлено саме до власника квартири квартири АДРЕСА_2 та в межах строку позовної давності.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

Квартира по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №12476799 від 13 листопада 2006 року, виданим ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації».

КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» здійснює забезпечення централізованого опалення та постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 23 квітня 2024 року, виданої КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР, ОСОБА_1 з 04 квітня 2016 року зареєстрований по АДРЕСА_1 . З вказаної довідки також вбачається, що за вказаною адресою були зареєстровані: ОСОБА_2 у період з 17 квітня 2008 року по 27 липня 2022 року та ОСОБА_3 з 22 вересня 2009 року по 03 листопада 2021 року.

КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» в опалювальні періоди 2017-2024 років надавав послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актами про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період від 23 жовтня 2017 року, від 22 жовтня 2018 року, від 30 жовтня 2019 року, від 18 жовтня 2020 року, від 15 жовтня 2021 року, від 04 листопада 2022 року та від 17 жовтня 2023 року.

Згідно виписки з особового рахунку про заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії від 24 квітня 2024 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що в ОСОБА_1 наявна заборгованість, яка за період з 01 березня 2018 року по 01 квітня 2024 року становить 70 696,53 грн.

З письмового повідомлення за №1143/17/122 від 18 квітня 2024 року, надісланого на адресу відповідача, вбачається, що КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» повідомило ОСОБА_1 про наявність станом на 01 квітня 2024 року заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання та необхідність сплатити заборгованість впродовж 15 днів.

Станом на даний час заборгованість не сплачена.

ОСОБА_1 звертався до КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» із заявою, в якій просив припинити йому нарахування за опалення та гаряче водопостачання за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з встановлення в квартирі автономного опалення.

14 грудня 2009 року посадовою особою КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» затверджено технічні умови за №17640 на відключення від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення у зв`язку з влаштуванням автономного опалення у квартирі по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 . Згідно п. 6 вказаних технічних умов вбачається, що позивачем було роз`яснено відповідачу необхідність оформлення акту від`єднання квартири від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та надання такого акту в десятиденний термін на затвердження у Комісію, після виконання необхідних умов та закінчення монтажу системи автономного опалення. Пунктом 7 технічних умов передбачено, що відповідач зобов`язаний після затвердження акту від`єднання квартири, надати останній в службу збуту теплової енергії КП «Тернопільміськтеплокомуненерго».

Акт від`єднання належної відповідачу квартири від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення у матеріалах справи відсутній.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тут і надалі у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, тариф на утримання автопаркінгів відноситься до третьої групи - житлово-комунальних послуг, ціни/тарифи на які визначаються виключно за домовленістю сторін на підставі економічно обґрунтованих витрат виконавцем послуг і не вимагають затвердження органами місцевого самоврядування.

Як зазначалось вище, КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» здійснює забезпечення централізованого опалення (постачання теплової енергії) будинку по АДРЕСА_3 .

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Положеннями статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості.

Із зазначених положень закону випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказаний правовий висновок є незмінним.

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

З огляду на викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що незважаючи на відсутність письмового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між сторонами у справі фактично склалися саме такі договірні правовідносини, оскільки КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» фактично надано такі житлово-комунальні послуги та підтверджено відповідними доказами їх вартість, а тому відповідач, як власник квартири, зобов`язаний їх оплачувати.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є споживачем послуг КП «Тернопільміськтеплокомуненерго», так як у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 встановлено індивідуальне опалення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4 визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.

Так, відповідно до Порядку № 4 від 22 листопада 2005 року для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

ОСОБА_1 не дотримався визначеної Порядком № 4 від 22 листопада 2005 року процедури.

Акт встановленої форми, затверджений комісією з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення, який є підставою для відключення від мереж, не складався.

Колегія суддів також не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позов пред`явлено лише до ОСОБА_1 , тоді як у квартирі АДРЕСА_2 , окрім відповідача були зареєстровані та проживали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки даний позов пред`явлено до відповідача як до власника квартири. Відповідач як власник квартири не позбавлений права звернутись із регресним позовом до зареєстрованих у квартирі осіб (членів його сімї) про стягнення частини витрат на комунальні послуги.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність підстав для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з 1 березня 2018 року по 30 квітня 2021 року слід зазначити наступне.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначений Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено.

За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом КП Тернопільміськтеплокомуненерго звернулось до суду 8 травня 2024 року.

Враховуючи, що перебіг позовної давності зупинено пунктами 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, починаючи з 02 квітня 2020 року і по даний час, тому позивачем не пропущено строк позовної давності, а відтак такий не підлягає поновленню.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ярмуся Віктора Дмитровича залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.