ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/784/24Головуючий у 1-й інстанції Лавренюк О.М.
Провадження № 22-ц/817/344/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2024 року, ухвалене суддею Лавренюк О.М. у цивільній справі №951/784/24 за позовом приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року приватне акціонерне підприємство по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз (далі ПрАТ Тернопільгаз) звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 4575,53 грн.

Позов обґрунтовано тим, що ПрАТ Тернопільгаз є суб`єктом, який здійснював діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб, в тому числі і на користь ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 своїх зобов`язань по оплаті за розподіл природного газу не виконала, внаслідок чого заборгованість останньої перед позивачем за період з січня 2020 року по січень 2024 року становить 4575,53 грн.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Тернопільгаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 4575,53 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Тернопільгаз» судовий збір у сумі 2422, 40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження відносно ОСОБА_1 . Вказує, що ПрАТ Тернопільгаз не надано жодного доказу, що в межах АДРЕСА_1 на законних підставах перебуває газорозподільна система. Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на підставі яких здійснювалось нарахування заборгованості ОСОБА_1 , не зареєстровані у Міністерстві юстиції України, відтак є нечинними та не відповідають ст. 117 Конституції України. Крім цього, ПрАТ Тернопільгаз не надано письмового договору, укладеного із ОСОБА_1 .

У відзиві ПрАТ Тернопільгаз просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2024 року без змін. Вказує, що ПрАТ Тернопільгаз на час виникнення заборгованості у ОСОБА_1 був суб`єктом господарювання з надання послуг розподілу природного газу та відповідно до норм чинного законодавства належним чином надавав послуги з розподілу природного газу. ОСОБА_1 не заперечує фактичне споживання природного газу, тому дані обставини підтверджують факт акцептування договору розподілу природного газу.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

Приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» здійснює свою діяльність на підставі Статуту, затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» від 28.04.2020 № 23.

ПрАТ «Тернопільгаз» є оператором газорозподільних систем суб`єктом господарювання, який здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) на підставі ліцензії, виданої згідно постанови НКРЕКП від 19.06.2017 № 815 зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 04.04.2023 №604.

Газорозподільна система на ліцензованій території експлуатується ПрАТ «Тернопільгаз» згідно з договором експлуатації газорозподільних систем або їх складових №240517/27-Тн-ГРМ від 24.05.2017.

ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру речових прав від 24.10.2024.

Квартира відповідача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 підключена до газорозподільної системи, яка експлуатується ПрАТ «Тернопільгаз» на підставі договору експлуатації газорозподільних систем або їх складових №240517/27-Тн-ГРМ від 24.05.2017.

Підтвердженням отримання ОСОБА_1 послуг є акт № 22329 від 03.12.2019 про пломбування лічильника газу, акт № 22329 від 03.12.2019 року про демонтаж лічильника газу побутовому споживачу, акт № 22329 від 03.12.2019 року про монтаж лічильника газу побутовому споживачу, акт № 7840 від 12.05.2023 обстеження/контрольного огляду вузла обліку газу та його складових, а також сплата рахунків відповідачем ПрАТ «Тернопільгаз» та фактичним споживанням природного газу.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року №2494, (далі - Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року №2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.

Відповідно до п. 4 гл. 1 роз. І Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;

Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Відповідно до п. 2 гл. 2 роз. І Кодексу ГРМ оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 19 червня 2017 року №815 (зі змінами, внесеними Постановою НКРЕКП від 4 квітня 2023 року року №604) ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПрАТ Тернопільгаз, відповідно до додатка.

Згідно з п. 5 гл. 2 роз. І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог гл. 3 роз. VІ цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 гл. 3 роз. І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові, а також суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до п. 1 гл. 3 роз. VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до п. 3 гл. 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно з п. 4 гл. 3 роз. VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Підпунктом 6 пункту 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ визначено, що до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування не облікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.11.2021 року у справі №591/4825/20 (провадження №61-11470св21).

Установивши, що оператором газорозподільної системи на смт Козова, Тернопільського району, Тернопільської області на підставі відповідної ліцензії є ПрАТ Тернопільгаз, а ОСОБА_1 є споживачем послуг природного газу за адресою: АДРЕСА_2 , фактично споживає природний газ та сплачує його вартість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.

ОСОБА_1 не зверталася до позивача із письмовою заявою про припинення розподілу природного газу на її об`єкт, відтак оператор газорозподільної системи забезпечував відповідача цілодобовим доступом до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу, тобто надав відповідні послуги із розподілу природного газу.

Розрахунок заборгованості проведено позивачем згідно з вимогами Кодексу ГРМ та тарифів, встановлених на послуги розподілу природного газу для ПрАТ Тернопільгаз у відповідні періоди, об`ємів споживання відповідачем природного газу.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що постанови НКРЕКП є нечинними, оскільки вони не зареєстровані у встановленому законом порядку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин 6, 7 статті 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження. Рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.

Доказів того, що вказані постанови не були оприлюднені на офіційному веб-сайті Регулятора відповідачка не надала.

Постанови НКРЕКП не були визнані нечинними чи недійсними в судовому порядку.

Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.