Справа № 212/3160/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехти Р.В., за участі секретаря судового засідання Юшко А.М., в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКА МІСЬКА ДЕРЖАВНА АДМІНІСТРАЦІЯ) ДЕПАРТАМЕНТ З ПИТАНЬ РЕЄСТРАЦІЇ про визнання права власності на нерухоме майно та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

25 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпроптеровської області із позовом до ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКА МІСЬКА ДЕРЖАВНА АДМІНІСТРАЦІЯ) ДЕПАРТАМЕНТ З ПИТАНЬ РЕЄСТРАЦІЇ про визнання права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що починаючи з 03.03.1998 року позивачка була зареєстрована за адресою свого постійного місця проживання - АДРЕСА_1 .

21.09.1992 року між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності №353 від 12.08.1992 року від імені колгоспу Зоря комунізму було укладено договір купівлі-продажу.

Відповідно до вищезазначеного договору купівлі-продажу, нею було придбано 1/2 житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 на земельній дільниці Покровської сільської Ради народних депутатів. Як зазначено в Договорі «площа відчуджуємої квартири складає 56,35 кв.м. загальна площа 96,25 кв.м.», з чого виходить, що фактично нею було придбано квартиру, що знаходиться в двоповерховому будинку.

20.04.1992 року БТІ м. Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області виготовлено технічний паспорт на вказану квартиру.

Таким чином, позивач вважає, що фактично нею було придбано квартиру, право власності на яку належить їй в одноосібному порядку, без співвласників. Також зазначає, що відомості про співвласників відсутні як в договорі купівлі продажу, так й у витягу з реєстру речових прав.

24.02.2022 року починаючи з 05:30 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно До п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Відповідно до п. 2.2 Донецька область» розділу II «Тимчасово окуповані Російською Федерацією території України» Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за №1668/3900, с. Бахмутське, Соледарської міської територіальної громади Бахмутського району починаючи з 24.02.2022 року і до теперішнього часу тимчасово окупована російською федерацією.

14.02.2025 року позивач звернулася до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Департамент з питань реєстрації, як до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про знесення змін до державного реєстру речових прав, а саме змінити відомості стосовно вида права власності зі спільної часткової власність, на нею одноосібну власність саме як на квартиру в цілому, а не 1/2 частину будинку.

07.03.3035 року державним реєстратором прав на нерухоме майно департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації) було надано відповідь, в якій було зазначено, що відомості стосовно об`єкта нерухомості вносяться до державного реєстру речових прав на підставі поданих документів.

У зв`язку з тим, що на сьогоднішній день неможливо встановити місцезнаходження, а також будь якої контактної інформації, стосовно особи як вважається співвласником даного будинку, з метою подання заяви відшкодування збитків завданих в результаті збройної агресії російської операції проти України, а також неможливістю внести відповідні зміни до державного реєстру речових прав, виникла необхідність отримати рішення суду.

28 березня 2025 року судом постановлена ухвала про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, справу призначено до розгляду на 29 квітня 2025 року.

Відповідачу надіслано копію ухвали про відкриття провадження разом із матеріалами позовної заяви з додатками, проте відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв із запереченнями розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також клопотань про розгляд справи з викликом сторін, до суду не направляв.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 12.08.1992 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності №353 від 12.08.1992 року від імені колгоспу Зоря комунізму було укладено договір купівлі-продажу.

Відповідно до вищезазначеного договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 було придбано 1/2 житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 на земельній дільниці Покровської сільської Ради народних депутатів, площа відчуджуємої квартири складає 56,35 кв.м. загальна площа 96,25 кв.м..

20.04.1992 року БТІ м. Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області виготовлено технічний паспорт на вказану квартиру.

Позивач вважає, що фактично нею було придбано квартиру, право власності на яку належить їй в одноосібному порядку, без співвласників. Також зазначає, що відомості про співвласників відсутні як в договорі купівлі продажу, так й у витягу з реєстру речових прав.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 12.08.1992 року, посвідченого керуючим справами виконкому Покровської сільської ради народних депутатів Артемівського району Донецької області Ладик М.І., зареєстрованого в реєстрі за №157, Колгосп «Зоря комунізму» продав, а ОСОБА_1 купила житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній дільниці Покровської сільської Ради народних депутатів розташовано одна двоповерхова будівля, кірпічна, крита шифером, житлова площа відчуджуємої квартири складає 56,35 кв.м., загальна площа 96,25 кв.м..

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав №333699835 від 26.05.2023, за ОСОБА_1 зареєстрована спільна часткова власність на житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України , є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі №6-12цс13зроблено висновок,що «уразі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу,за якого право власності припиняється лише для того співвласника,частка якого виділяється зі спільної власності,у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367ЦК України). Виділ часток(поділ)жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності,є можливим,якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру)або уразі,коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири,які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ(поділ)технічно можливий,але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин,поділ (виділ)може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику,частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі,який перебуває у спільній частковій власності,є непорядок користування будинком,а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Так, відповідно до рекомендацій Верховного Суду обов`язковою умовою виділу в натурі окремого об`єкту нерухомого майна з об`єкту нерухомого майна, який перебуває у спільній частковій власності (Домоволодіння) є технічна можливість виділення у приватну власність відокремленої частини Домоволодіння із самостійним виходом, яка є ізольованою від частин Домоволодіння, які належать іншим співвласникам.

Згідно із ч. 2 ст. 367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Разом з тим, в даній справі, позивачем ОСОБА_1 пред`явлений позов до ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКА МІСЬКА ДЕРЖАВНА АДМІНІСТРАЦІЯ) ДЕПАРТАМЕНТ З ПИТАНЬ РЕЄСТРАЦІЇ про визнання права власності на нерухоме майно.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що на сьогоднішній день неможливо встановити місцезнаходження, а також будь якої контактної інформації, стосовно особи яка вважається співвласником даного будинку, з метою подання заяви відшкодування збитків завданих в результаті збройної агресії російської операції проти України, а також неможливістю внести відповідні зміни до державного реєстру речових прав, виникла необхідність отримати рішення суду про визнання за нею, як єдиного власника, права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) вказано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Оцінюючи встановлені обставини та позовні вимоги, враховуючи висновки, що викладені в постановах Верховного Суду щодо застосування норми права у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що вказаний позивачем відповідач - ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКА МІСЬКА ДЕРЖАВНА АДМІНІСТРАЦІЯ) ДЕПАРТАМЕНТ З ПИТАНЬ РЕЄСТРАЦІЇ, є неналежним.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Отже, належним відповідачем за встановлених обставин має бути співласник житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи встановлене, суд дійшов висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

В позові відмовлено, тому судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.2,4,76,81,89,141,263-265,268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКА МІСЬКА ДЕРЖАВНА АДМІНІСТРАЦІЯ) ДЕПАРТАМЕНТ З ПИТАНЬ РЕЄСТРАЦІЇ про визнання права власності на нерухоме майно та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 29 квітня 2025 року.

Суддя: Р. В. Дехта