ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2798/25 Справа № 210/6291/23 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді БондарЯ.М.

Суддів Зубакової В.П., Корчиста О.І.

Секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач- ТовариствО з обмеженою Відповідальністю «Дієса»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача відповідача Товариства з обмеженою Відповідальністю «Дієса» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2024 року, ухваленого суддею Літвіненко Н.А. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 22 листопада 2024 року,

УСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом, який в подальшому було уточнено, про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Заборський О.В. зазначив, що ОСОБА_1 працювала у ТОВ «ДІЄСА» на посаді продавець-консультант з оплатою праці згідно штатного розпису з 19.12.2022 р. по 15.09.2023 р.

Відповідно до наказу №Z00/14/09/023 від 15 вересня 2023 року трудові відносини між Позивачем та Відповідачем були припинені на підставі заяви Позивача за угодою сторін згідно п.1 ст.36 К3пП України.

Відповідно до зазначеного наказу про припинення трудового договору Позивачу призначено до виплати компенсацію за 12 невикористаних календарних днів відпустки, яка складає 4 942 грн.68 коп., які Позивачці не виплачено станом на сьогодні виходячи з розрахунку: Зарплату за відпрацьований час слід поділити на кількість днів у розрахунковому періоді та помножити результат на кількість днів відпустки, що підлягають оплаті.. Таким чином компенсація Позивачці за невикористану відпустку розраховується: 100 088,44 грн.:243х12= 4 942,68 грн.

Також у Відповідача перед Позивачем наявна заборгованість із невиплаченої за 3 місяці (липень, серпень, вересень) заробітної плати у розмірі 34 828,15 грн., що підтверджується довідкою форми ОК-5 та довідкою наданою відповідачем від 06.02.2024p. №Z.

Так, відповідно до зазначеної довідки від 06.02.2024 р. № Z, наданої Відповідачем, Позивачу за період з липня по вересень 2023 р. сукупно було нараховано заробітної плати - 37 124, 80 грн. з них страхові внески у розмірі - 7 239,33 грн., яку станом на сьогодні не виплачено.

Однак, відповідно до Форми ОК-5 Відповідач за вказаний період заробітну плату Позивачці не нараховував та внески не сплачував.

Крім цього, відповідачем не проведено розрахунок в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, відповідно до розрахунку середнього заробітної плати, Позивачці за останні два місяці роботи (липень-серпень), що передувало місяцю, в якому відбулося звільнення, нараховано заробітна плата у розмірі 17 758,30 грн. Отже середньомісячна заробітна плата Позивачки складає 403,60 грн./день (з розрахунку: нарахована заробітна плата за два останні місяці - 17 758,30 грн. : 44 (кількість відпрацьованих робочих днів за липень-серпень 2023 року). Середньоденна заробітна плата Позивачки становить 403,60 грн. /день.

Таким чином, сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 52 468 грн. (з розрахунку 130 робочих днів за період з 15.09.2023 (день звільнення) по 15.03.2024 (максимальний строк для стягнення відповідно до ст. 117 КЗпП оскільки станом на сьогодні відповідачем не здійснено розрахунок помножити на середній заробіток - 403,60 грн.).

Таким чином, входячи із зазначених вище розрахунків, Відповідач повинен відшкодувати позивачці: 4 942,68 грн. - компенсації за невикористані дні відпустки, 37 124, 80 грн. невиплаченої за 3 місяця заробітної плати та 52 468 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що сукупно становить 94 535, 48 грн.

Просила суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2023 р. по 15.09.2023 р. у розмірі 37 124 грн. 80 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 52 468 грн., компенсацію за 12 невикористаних календарних днів відпустки в розмірі 4 942 грн. 68 коп., всього на загальну суму 94 535 грн. 48 коп. без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати.

Крім того, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. Рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць з відрахуванням обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати, звернути до негайного виконання та судові витрати покласти на Відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час розрахунку при звільненні задоволені.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2023 р. по 15.09.2023 р. у розмірі 37 124 грн. 80 коп.( тридцять сім тисяч сто двадцять чотири гривні, вісімдесят копійок), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 52 468 грн.(п`ятдесят дві тисячі чотириста шістдесят вісім гривень, 00 копійок), компенсацію за 12 невикористаних календарних днів відпустки в розмірі 4 942 грн. 68 коп. (чотири тисячі дев`ятсот сорок дві гривні, шістдесят вісім копійок), всього на загальну суму 94 535 грн. 48 коп. (дев`яносто чотири тисячі п`ятсот тридцять п`ять гривень, сорок вісім копійок) без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень (десять тисяч гривень, 00 копійок).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні, шістдесят копійок).

В апеляційній скарзі відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса», посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, просить у цій частині рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні цих позовних вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

При цьому, скаржник зазначає, що в матеріалах справи наявний належний та допустимий документ, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань це Сертифікат №3000-24-0827 від 23.04.2024 року. Просить апеляційний суд враховати, що у сертифікаті №3000-240827 від 23 квітня 2024 року визначено початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) саме з 12 березня 2022 року, тобто, охоплює період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені за згодою сторін лише 12 вересня 2023 року.

Вказує, що з 12 березня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ «ДІЄСА» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача.

Відповідач зазначає, що окрім сертифікату №3000-24-0827 від 23.04.2024 року обставини непереборної сили можуть підтверджуватись і іншими належними допустимим доказами. ТОВ «Дієса» загалом отримано більше сорока п`яти сертифікатів, що засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Звітами про оцінку збитків здійсненим ТОВ «ГЕО ФІНАНС ГРУП» загальний орієнтовний розмір збитків Товариства складає 26 582 675,97 (двадцять шість мільйонів п`ятсот вісімдесят дві тисячі шістсот сімдесят п`ять) дол. США 97 центів, що додатково вказує на знаходження ТОВ «Дієса» під дією обставин непереборної сили. Вказані докази прямо вказують на обставини непереборної сили, які не залежали від волі відповідача, що окрім сертифікату №3000-24-0827 від 23.04.2024 року є додатковим доказом перебування роботодавця під дією форс-мажору.

Також рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 24.01.2024 у справі №760/29187/23 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ «Дієса», за ч.1 ст.41 КУпАП, - закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Підставою закриття провадження у справі є встановлення судом, що товариство знаходиться під дією обставин непереборної сили (додане до даного клопотання), а отже встановлено відсутність вини роботодавця, в особі Генерального директора, в затримці оплати праці працівникам під час дії форс-мажорних обставин, дія яких тривала як на момент звільнення працівника так і продовжується на цей час.

Вказує, що встановлені форс-мажорні обставини є нездоланними, не залежали від волі Товариства, що дає підстави для висновку, що відповідач з незалежних від нього причин не зміг виконати зобов`язання щодо проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні. Оскільки вина роботодавця є обов`язковою умовою для застосування ст. 117 КЗпП України, немає підстав для покладення на відповідача обов`язку із виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

Зазначає, що факт знаходження відповідача під дією обставин непереборної сили, що спричинило неможливість своєчасно розрахуватись при звільненні, встановлений постановами Київського апеляційного суду, зокрема, від 22.07.2024р. у справі №757/2043/24-ц, від 24.10.2024р. у справі №367/891/24; від 31.10.2024р. у справі №757/3910/24-ц; від 05.11.2024р. у справі №757/49217/23-ц; від 08.11.2024р. у справі №757/5604/24 та постановою Миколаївського апеляційного суду від 22.10.2024р. у справі №523/7152/24, що не потребує додаткового доказування.

Окрім того, відповідач не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу, стягнуту судом на користь позивача. Вважає, що враховуючи типовість справи про стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку, а також витрати часу на підготовку типової справи, розгляд справи за відсутності представника позивача, сума витрат на правову допомогу підлягає значному зменшенню до 4 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника відповідача Білеку Ю.І., який підтрима доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просив рішення суду скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 52 468,00 грн, в іншій частині рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробіткуза час затримки розрахунку при звільненні, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог, а також зміні в частині зменшення розміру витрат на правничу допомогу, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у ТОВ «ДІЄСА» на посаді продавець-консультант з оплатою праці згідно штатного розпису з 19.12.2022 р. по 15.09.2023 р., що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до наказу №Z00/14/09/023 від 15 вересня 2023 року трудові відносини між Позивачем та Відповідачем були припинені на підставі заяви Позивача за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 К3пП України. Відповідно до зазначеного наказу про припинення трудового договору Позивачу призначено до виплати компенсацію за 12 невикористаних календарних днів відпустки.

Проте, розрахунковий листок або довідку про суми, нараховані та виплачені при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, ні в день звільнення, а ні згодом, на вимогу позивача, відповідачем не були надані. Суми, що належать до виплати при звільненні, не виплачені.

15 березня 2024 року представником позивача адвокатом Заборським О.В. направлено до відповідача адвокатський запит про надання розрахункових документів. Проте ТОВ «Дієса» не надало відповідь на відповідний адвокатський запит.

17 квітня 2024 року судом, за клопотанням представника позивача адвоката Заборського О.В., винесена ухвала про витребування доказів, а саме розрахунку вихідної допомоги ОСОБА_2 , звільненої за угодою сторін від 14.09.2023 р. Проте відповідачем не надано витребуваної інформації суду.

Таким чином, підтверджуючих документів виплати позивачу розрахункових коштів ТОВ «Дієса» не надано.

Отже, компенсація за 12 невикористаних календарних днів відпустки складає 4 942 грн.68 коп., з розрахунку: Зарплата за відпрацьований час слід поділити на кількість днів у розрахунковому періоді та помножити результат на кількість днів відпустки, що підлягають оплаті. Таким чином компенсація Позивачці за невикористану відпустку розраховується: 100 088,44 грн.:243х12= 4 942,68 грн.

Відповідно до довідки про доходи №Z від 06.02.2024 року за період січень 2023 року вересень 2023 року ОСОБА_1 нараховано сукупний дохід у сумі 119454,94 грн., утримання 23293,70 грн., до виплати 96161,24 грн.

Проте у Відповідача перед Позивачем наявна заборгованість із невиплаченої за 3 місяці (липень, серпень, вересень) заробітної плати у розмірі 34 828,15 грн., що підтверджується довідкою форми ОК-5 та довідкою наданою відповідачем від 06.02.2024p. №Z.

Так, відповідно до зазначеної довідки від 06.02.2024 р. № Z, наданої Відповідачем, Позивачу за період з липня по вересень 2023 р. сукупно було нараховано заробітної плати - 37 124, 80 грн. з них страхові внески у розмірі - 7 239,33 грн., яку станом на сьогодні не виплачено.

Однак, відповідно до Форми ОК-5 Відповідач за вказаний період заробітну плату Позивачці не нараховував та внески не сплачував.

Таким чином, входячи із зазначених вище розрахунків, Відповідач повинен відшкодувати позивачці: 4 942,68 грн. - компенсації за невикористані дні відпустки, 37 124, 80 грн. невиплаченої за 3 місяця заробітної плати.

Так, Відповідачем не проведено розрахунок в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до розрахунку середнього заробітної плати, Позивачці за останні два місяці роботи (липень-серпень), що передувало місяцю, в якому відбулося звільнення, нарахована заробітна плата у розмірі 17 758,30 грн. Отже середньомісячна заробітна плата Позивачки складає 403,60 грн./день (з розрахунку: нарахована заробітна плата за два останні місяці - 17 758,30 грн. : 44 (кількість відпрацьованих робочих днів за липень-серпень 2023 року). Середньоденна заробітна плата Позивачки становить 403,60 грн. /день.

При проведенні розрахунку суд врахував наступне: період з 16 вересня 2023 (наступний день після звільнення, оскільки день звільнення є останнім робочим днем) + 6 місяців складає 130 робочих днів, які х 403,60 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) = 52 468 грн., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходив з їх обґрунтованості та доведененості належними та допустимими доказами.

При цьому, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість із виплати заробітної плати у сумі 37 124, 80 грн. з урахуванням вже утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 52 468,52 грн. та 4 942,68 грн. - компенсації за невикористані дні відпустки, з якої в подальшому відповідач має здійснити утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Задоввольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., суд першої інстанції виходив з їх співмірності з ціною позову, обсягом роботи та часом, витраченим адвокатом на складання даного позову та доказів понесених позивачем витрат на сплату правничої допомоги при розгляді справи.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для повного задоволення позову, зокрема в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, та погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості з невиплаченої на час звільнення заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Отже, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто, свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (обов`язків) - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа №905/857/19).

24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

У листі від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон №2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами другою та третьою статті 1 Закону №2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 Закону №2136-ІХ роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Аналіз наведеної спеціальної норми права дозволяє дійти висновку про те, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Таким чином, існування обставини воєнного стану, фактів окупації та ведення бойових дій, а можливо також і знищення майна підприємства чи існування інших обставин, в тому числі існування дебіторської заборгованості, не спростовують факту існування заборгованості по заробітній платі і не звільняють від обов`язку виплати заробітної плати.

Проте, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці та за несвоєчасне проведення розрахунку.

Докази отриманих товариством збитків є: звіти ТОВ "ГЕО ФІНАНС ГРУП" про оцінку збитків, завданих ТОВ «ДІЄСА» внаслідок втрати необоротних активів (основних засобів), що обліковувалися на субрахунках 103, 104, 106, 1121, оборотних активів (товарів) та упущеної вигоди від неодержаного прибутку внаслідок втрати товарів, які зберігалися за адресами: АДРЕСА_1 (сума збитків 892 366,08 дол. США); АДРЕСА_2 (сума збитків 680 376,14 дол. США); АДРЕСА_3 (сума збитків 600 687,25 дол. США); АДРЕСА_4 (сума збитків 719 854,33 дол. США); АДРЕСА_5 (сума збитків 666 907,08 дол. США); АДРЕСА_6 (сума збитків 608 037,72 дол США); АДРЕСА_7 (сума збитків 461 580,51 дол США); АДРЕСА_8 (сума збитків 756 118,08 дол. США); АДРЕСА_9 (сума збитків 664 642,66 дол США); АДРЕСА_10 (сума збитків 506 011,96 дол. США); АДРЕСА_11 (сума збитків 355 457,91 дол. США); АДРЕСА_12 , БТРЦ "RETROVILLE" (сума збитків 662 454,84 дол. США); АДРЕСА_13 (сума збитків 1 197 921,83 дол. США); АДРЕСА_14 (сума збитків 564 338,81 дол. США); АДРЕСА_15 (сума збитків 17 245 920,75 дол. США).

Після початку військової агресії за певними контрагентами, в тому числі тими, що включені до плану санації, ТОВ «ДІЄСА» отримав сертифікати, що засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Із долученого відповідачем 24.04.2024 до матеріалів справи сертифіката №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вбачається, що Київська торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ТОВ «ДІЄСА» щодо обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України "Про оплату праці", з урахуванням статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці. Вживати, всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч.2 ст.10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" у термін: з 12.03.2022року.

Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 12 березня 2022 року; дата закінчення: тривають на 23 квітня 2024 року (а.с.58-61).

Отже, унеможливлення виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: збройна агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів) за адресою: вул.Гоголівська, 1-А, с.Квітневе, Броварський район Київська область, де знаходився основний товарний склад внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів в покрівлю складу (обстріл), які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

Таким чином, у трудових правовідносинах між сторонами з 12 березня 2022 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами трудового договору, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі, щодо позивача.

Колегія суддів з урахуванням обставини, на які ТОВ «ДІЄСА» посилалося на підтвердження своїх заперечень проти позову, погоджується з доводами відповідача про те, що ТОВ «ДІЄСА» довело наявність обставин, які унеможливили своєчасно виплатити позивачці належні їй при звільненні суми, зокрема, що порушення строків виплати цих сум сталося внаслідок непереборної сили, а тому роботодавець звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Фактичні обставини справи, встановлені наданими відповідачем та наведеними вище доказами свідчать про те, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільнені сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулась не з вини ТОВ«ДІЄСА», а внаслідок об`єктивних обставин, непереборної сили (воєнний стан). Відповідачем належними та допустимими доказами доведено про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність підприємства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань.

Колегія суддів вважає, що сторона відповідача під час судового розгляду справи довела обставини про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність ТОВ «ДІЄСА» і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань, а також обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як на підставу для звільнення від відповідальності за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні позивача.

Сторона відповідача з метою доведення форс-мажорних обставин саме для конкретного випадку звернулась до Торгово-промислової палати України.

Наявність форс-мажорних обставин щодо обов`язку (зобов`язання) ТОВ «ДІЄСА» за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України "Про оплату праці", з урахуванням статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" засвідчується сертифікатом Київської торгово-промислово палати №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року, який отримано відповідачем під час розгляду справи.

Разом з тим, колегією суддів апеляційного суду враховується, що у сертифікаті №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року визначено початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) саме з 12 березня 2022 року, тобто, охоплює період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені за згодою сторін лише 18 вересня 2023 року.

Отже, між обставинами непереборної сили, які засвідчені сертифікатом №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року, та неможливістю належного виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язку із своєчасного проведення розрахунку при звільненні позивача, є причинно-наслідковий зв`язок.

Сертифікат №3000-240827 від 23 квітня 2024 року Київської торгово-промислово палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий ТОВ «ДІЄСА», колегія суддів апеляційного суду визнає належним та допустимим доказом, який містить інформацію щодо премета доказування у справі, яка переглядається.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених обставин, якими підтверджується, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «ДІЄСА» та його працівниками, зокрема ОСОБА_1 , з 12 берзня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ «ДІЄСА» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок проте, що вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася з вини ТОВ «ДІЄСА».

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача, з урахуванням меж апеляційного перегляду справи, дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 52 468,00 грн, ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі у відповідній частині вимог, та прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 52 468,00 грн.

Також колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що витрати на правничу допомогу у даній справі у розмірі 10 000 грн. є неспівмірними складності справи, заявленим позовним вимогам та витраченому адвокатом часу, тому підлягають зменшенню з 10 000 грн. до 4 000 грн.

У відповідності до положень ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна відповідача задоволена в оскаржуваній частині судового рішення, сплачений відповідачем судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 610,40 грн., підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 9, 263, 617 ЦК України, ст.ст. 1,10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», ст.ст. 137, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою Відповідальністю «Дієса» задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2024 року в частині стягненнясереднього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 52 468,00 грн. скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2024 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., змінити, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу, стягнутих з відповідача на користь позивача з 10 000 грн. до 4000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою Відповідальністю «Дієса» (вул. Велика Васильківська, буд. 45, м. Київ, ) у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підягає.

Повне судове рішення складено 28 квітня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

О.І. Корчиста