С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
_________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/3408/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

21 березня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Коробенка С.В.,

за участю секретаря Левіцької Н.О.,

представника Позивачки - адвоката Сороки М.Л.,

представника Відповідача - адвоката Понько Р.В.

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення способів спілкування з дітьми.

ІІ. Описова частина

Позивачка ОСОБА_1 у вересні 2023 року звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання їх спільних дітей разом з нею та про відібрання у нього дитини.

Ухвалою від 13 вересня 2023 року в справі відкрито провадження.

Свої вимоги Позивачка мотивувала наступним.

Зазначила, що 25 вересня 2012 року між нею та ОСОБА_2 (Відповідачем) було зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася донька ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася друга донька - ОСОБА_4 .

Позивачка зазначає, що родина фактично проживала та проживає у житловому будинку, який належить матері Позивачки ОСОБА_5 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що останні п`ять років відносини між сторонами були досить напруженими та навіть конфліктними. Приблизно з січня 2021 року шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем припинились у зв`язку з постійним вчиненням психологічного, фізичного насильства та погроз з боку Відповідача.

ОСОБА_1 зазначає, що після оголошення воєнного стану в Україні 24 лютого 2022 року, 09 березня 2022 року турбуючись про безпеку власних дітей вона разом з двома дітьми виїхала через кордон з Молдовою до Європи.

У Братиславі (Словацька республіка) Позивачка з дітьми отримала тимчасовий прихисток та тимчасове житло.

Згодом, після свого виїзду за межі України, Позивачка, як вона зазначає, дізналася про те, що і Відповідач також виїхав з України.

Після приїзду до Словаччини Позивач зі своє матір`ю орендували будинок для них із дітьми, у якому тимчасово проживав і Відповідач. Проте, через постійні конфлікти з Відповідачем Позивачка з дітьми змушена була переїхати до квартири, яку їм було надано у Словацькій республіці.

Через нестерпну поведінку Відповідача Позивачка, як вона стверджує, звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, і 06 грудня 2022 року Печерським районним судом м. Києва її позов було задоволено.

Увесь час Відповідач мав можливість безперешкодного спілкування з дітьми, проте старша донька ОСОБА_6 , будучи очевидцем агресивної поведінки батька не виявляла бажання спілкуватися, але молодшу, ОСОБА_7 , Відповідачеві вдалося переконати обманним шляхом поїхати з ним на море.

Так, 15 липня 2023 року Відповідач та ОСОБА_7 (молодша дитина) вилетіли в Марбелью (Іспанія). Позивачка зазначає, що вона погодилась на виїзд дитини з батьком на море, розраховуючи на те, що через місяць, як він пообіцяв, а саме до 15 серпня 2023 року він поверне дитину до її тимчасового місця проживання в м. Братислава.

Натомість, як зазначила Позивачка, на день звернення до суду з позовом ОСОБА_2 не повернув дитину матері ані до її тимчасового місця проживання, ані до місця її постійного проживання в Україні.

Таким чином, як стверджує Позивачка, між Сторонами існує спір щодо місця проживання дітей, оскільки батько шляхом обману утримував молодшу доньку та намагався забрати дітей у матері.

Позивачка стверджує, що Відповідач не дбає про інтереси та потреби дітей, не покриває витрати на дітей, не купує продукти харчування, одяг. Позивачка купує все необхідне дітям самостійно.

Фактичні обставини справи, на думку Позивачки, дають підстави стверджувати, що проживання дітей чи дитини з Відповідачем, не відповідатиме їх інтересам, оскільки Відповідач неодноразово вчиняв протиправні дії, які мають ознаки домашнього насильства, а також дії направлені на обмеження спілкування дітей з матір`ю, залякування матері, спричиняв матері тілесні ушкодження та погрожував вбивством. Відповідачем не здійснюється утримання дітей, він не працює, ним не забезпечується дітям медична допомога, не забезпечується розвиток та належне вихованням. Зазначене у сукупності може негативно вплинути на психоемоційний стан дітей.

Позивачка стверджує, що Відповідач не дбає про психоемоційний стан дітей, кричить та ображає дітей, не бере участі в їх утриманні, забезпеченні їхніх потреб, не забезпечує продуктами харчування, одягом, шкільним приладдям тощо; він не володіє навиками догляду за дівчатками.

У свою чергу Позивачка, як вона підкреслює, протягом всього життя дітей завжди була поряд з ними, діти психологічно прив`язані саме до неї.

З огляду на викладені обставини Позивачка просила суд визначити місце проживання дітей саме з нею, а також, враховуючи, що станом на момент подання позову молодша дитина утримувалася Відповідачем понад строки, погоджені Позивачкою, просила відібрати у Відповідача дочку ОСОБА_8 та повернути її матері.

08 квітня 2024 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 , який був прийнятий до розгляду спільно з первісним. У зустрічній позовній заяві Відповідач зазначив, що станом на день його подання обидві дочки проживають разом з Відповідачкою, і він не заперечує проти визначення місця їх проживання разом з нею.

Водночас, зазначив, що Позивачка чинить йому перешкоди у спілкування з дітьми. Зазначив, що він намагався врегулювати в позасудовому порядку питання щодо способів його участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними, але такі пропозиції ОСОБА_1 залишені без уваги.

У зв`язку із непослідовною поведінкою ОСОБА_1 та повідомленням нею недостовірної інформації щодо взаємовідносин ОСОБА_2 з дітьми і щодо його участі у вихованні та утриманні дітей, з метою захисту права Відповідача на особисту участь у вихованні його дітей та забезпечення дотримання найкращих їх інтересів, він просить зобов`язати Позивачку не чинити йому перешкод у спілкуванні з дітьми, а також встановити йому спосіб участі у спілкуванні з дітьми таким чином, щоб він щорічно мав змогу спільно перебувати з ними протягом 2 місяців на рік.

03 травня 2024 року до суду надійшла заява Позивачки про залишення без розгляду її позовної вимоги про відібрання дитини у Відповідача, яка була задоволена ухвалою суду від 12 липня 2024 року.

03 травня 2024 року Позивачкою подано відзив на зустрічний позов, в якому вона виклала свої заперечення проти його задоволення. ОСОБА_1 звернула увагу на те, що Відповідачем не надано жодного доказу у підтвердження своєї позиції щодо наявності будь-яких перешкод з її сторони у наданні йому можливості спілкуватися з дочками. Позивачка ж, навпаки, наполягає на тому, що вона ніколи йому таких перешкод не чинила, більше того, вона сама сприяє спілкуванню дітей з батьком, не зважаючи на його аморальну поведінку, зловживання алкоголем та негативний вплив на дітей.

Водночас, Позивачка категорично заперечує проти надання можливості протягом двох місяців на рік Відповідачу спільно перебувати з дітьми, оскільки, з огляду на його поведінку, це може поставити під загрозу психологічне та фізичне здоров`я дітей. Станом на сьогодні, як стверджує Позивачка, діти самі не мають бажання спілкуватися з батьком з огляду на попередній негативний досвід. Крім того, Позивачка звернула увагу суду на те, що раніше Відповідач вже не дотримувався домовленостей щодо проведення часу з дитиною, фактично здійснив викрадення молодшої дочки і утримував її всупереч її інтересам.

Ухвалою суду від 27 вересня 2024 року було задоволено заяву Відповідача про забезпечення зустрічного позову, зобов`язано ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі надавати ОСОБА_2 можливість спілкування з малолітніми дітьми: ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) за допомогою відеозв`язку з використанням технічних засобів та програмного забезпечення (Zoom, Viber, Watsapp, Telegram, Skype тощо) кожної неділі тижня протягом 60 хвилин з 19:00 години до 20:00 години.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала вимоги про визначення місця проживання дітей разом з Позивачкою. Проти задоволення зустрічних позовних вимог про встановлення регламенту побачень заперечувала. Зазначила, що на сьогодні ОСОБА_1 з дітьми проживає у Франції, а де проживає Відповідач - їй невідомо. За таких обставин немає жодної можливості передбачити, в яких умовах будуть перебувати діти під час проживання з ним, в якій країні це буде, та чи є у ОСОБА_2 матеріальна можливість утримувати дітей протягом часу, коли вони будуть проживати разом з ним. Крім того, представник нагадала, що Відповідач може порушувати домовленості щодо строку проживання дітей, як це вже було. До того ж, діти самі не хочуть спілкуватися з батьком, і це виключно його вина, оскільки його поведінка у спілкуванні з ними повсякчас була агресивною, як по відношенню до них, так і по відношенню до їх матері.

Представник Відповідача зазначив, що ОСОБА_2 має достатні можливості для забезпечення дітей всім необхідним під час проживання з ним, а посилання Позивачки на його агресивну поведінку по відношенню до дітей не мають нічого спільного з правдою. Станом на сьогодні дійсно, діти не спілкуються з батьком, проте, на переконання Відповідача, такий стан речей стався завдяки Позивачці, яка налаштовує дочок проти нього, і ухиляється від свого обов`язку, покладеного на неї ухвалою суду про забезпечення позову, щодо організації спілкування дітей з їх батьком у дистанційному режимі зв допомогою технічних засобів.

У зв`язку з цим, враховуючи необхідність забезпечення прав батька та дітей на спілкування, представник Відповідача просив суд визначити такий графік спілкування батька з дітьми, який би дозволив йому бути з ними в сукупності протягом двох місяців на рік, заначивши під час судових дебатів, що це могло б бути здійснено у час сезонних канікул: влітку, восени, зимою та весною. Крім того, представник Відповідача запропонував також залишити на постійній основі спілкування батька з дітьми в дистанційному режимі у вихідні дні, як це передбачено ухвалою суду про забезпечення позову.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

25 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, і від цього шлюбу у них народилися дві доньки:

-ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1073;

-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , видане Печерським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2684.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року шлюб між Позивачкою та Відповідачем було розірвано.

Фактичним місцем проживання Позивачки та дітей в Україні є приватний будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Безспірно встановлено, що з початком повномасштабної збройної агресії Російської Федерації по відношенню до України, Позивачка з дітьми, а також і Відповідач, залишили територію України і тимчасово проживають за її межами.

З матеріалів справи вбачається, що протягом тривалого часу між сторонами існують конфліктні відносини, у зв`язку з чим вони не проживають разом. Спільні діти Сторін залишилися проживати разом з матір`ю.

Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Разом з тим, як встановлено зі змісту позову, на момент його подання між Позивачкою та Відповідачем був наявний спір з приводу місця поживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області від 27.12.2023 доцільним є визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Під час підготовчого засідання представник Відповідача подав заяву про визнання вимог про визначення місця поживання дітей разом з матір`ю, що є підставою для задоволення позову в цій частині.

Водночас, між сторонами наявний спір щодо способів участі батька у вихованні та спілкуванні зі спільними дітьми.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабою та дідом.

Частинами першою і другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі статтею 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно зі ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Стаття 157 Кодексу визначає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У відповідності до ст. 159 Сімейного кодексу України суд може визначити способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Службою у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області складений висновок від 25 вересня 2024 року №34, згідно з яким неможливо надати рекомендації щодо встановлення способу участі у вихованні та встановлення графіка побачень батька ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , оскільки службою на вдалося встановити контакт з батьком, обстежити умови його проживання, отримати його пояснення щодо поставленого питання.

За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати до суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору. Тлумачення змісту зазначених приписів СК України дає змогу зробити висновок, що вони не допускають винятків щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок.

Ухвалення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищають права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України. Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Однак невчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень.

Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами.

Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступі до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи спір щодо визначення графіку побачень Відповідача з дітьми суд виходить з того, що між батьками наявні конфліктні стосунки, які, ймовірно, відображаються на негативному ставленні дітей до батька, з огляду на те, що вони проживають разом з матір`ю, а тому, природньо, у конфлікті приймають сторону матері.

Тому, суд не може залишити без захисту права ОСОБА_2 на спілкування з дітьми, всупереч позиції Позивачки, яка наполягає на відсутності доказів наявності перешкод з її боку.

В даному випадку суд також має виходити з того, що станом на день розгляду справи і Позивачка з дітьми, і Відповідач тимчасово проживають за межами України, і визначення чіткого графіку побачень батька з дітьми неможливе з огляду на логістичні проблеми та інші особливості, пов`язані з проживанням Сторін в різних країнах.

За таких обставин слід погодитись із позицією Відповідача про необхідність забезпечення йому безпосереднього спілкування з дітьми протягом визначеного періоду протягом року.

Так, з урахуванням кількості та тривалості шкільних канікул, суд вважає можливим передбачити щорічний спільний відпочинок дітей з батьком тривалістю 21 календарний день поспіль влітку у вільний від навчання час за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, а також передбачити щорічний спільний відпочинок дітей з батьком тривалістю 7 календарних днів поспіль взимку у вільний від навчання час за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

Крім того, з метою забезпечення безперервного підтримання зв`язку батька з дітьми, суд вважає необхідним передбачити їх спілкування за допомогою відеозв`язку з використанням технічних засобів та програмного забезпечення (Zoom, Viber, Whatsapp, Telegram, Skype тощо) кожної першої та третьої неділі місяця протягом 60 хвилин з 19:00 години до 20:00 години за київським часом, обов`язок з технічної організації якого зі сторони дітей покласти на ОСОБА_1 .

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 .

2.Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визначити наступні способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 :

-спілкування батька з дітьми за допомогою відеозв`язку з використанням технічних засобів та програмного забезпечення (Zoom, Viber, Whatsapp, Telegram, Skype тощо) кожної першої та третьої неділі тижня протягом 60 хвилин з 19:00 години до 20:00 години за київським часом, обов`язок з технічної організації якого зі сторони дітей покласти на ОСОБА_1 ;

-передбачити щорічний спільний відпочинок дітей з батьком тривалістю 21 календарний день поспіль влітку у вільний від навчання час за попередньою домовленістю з матір`ю дитини;

-передбачити щорічний спільний відпочинок дітей з батьком тривалістю 7 календарних днів поспіль взимку у вільний від навчання час за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області: вул. Панаса Мирного, 2, с. Ходосівка, Обухівський район, Київська обл., 08173; .

Суддя: