Справа № 137/534/24
Провадження № 22-ц/801/654/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 рокуСправа № 137/534/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С. Г.,

суддів: Медвецького С. К., Рибчинського В.П.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз»»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гопкіна П. В., у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу. ОСОБА_1 є споживачем та отримувачем послуги з розподілу природного газу в розумінні ЗУ «Про ринок природного газу» та ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», оскільки її будинок (об`єкт споживання) газифікований та приєднаний до газорозподільної системи АТ «ОГС «Вінницягаз», в зв`язку із чим в автоматизованій системі обліку споживання і розрахунків (бази даних абонентів) на неї відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . ОСОБА_1 здійснює фактичний відбір газу, що підтверджується зміною показників лічильника по рахунку № НОМЕР_1 , відображеному у сформованому фінансовому стані, та частково сплачує кошти за отриману послугу розподілу природного газу. Вчиняючи зазначені дії, ОСОБА_1 фактично приєдналася до умов договору розподілу природного газу, акцептувавши його зміст якого розміщений на офіційному веб-сайті АТ «ОГС «Вінницягаз», що відповідає Типовому договору розподілу природного газу та обов`язковий до виконання всіма суб`єктами ринку природного газу (зокрема і побутовими споживачами). АТ «ОГС «Вінницягаз» належним чином умови зобов`язання виконало , тоді як ОСОБА_1 ,в порушення умов договору, своєчасно плату за отримані послуги у повному обсязі не вносить, внаслідок чого за період з січня 2021 року по вересень 2023 року виникла заборгованість у розмірі 7000,45 грн., яку в добровільному порядку не погашає. Просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за послугу розподілу природного газу в розмірі 7000,45 грн.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 09.01.2025 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» заборгованість за послуги з розподілу природного газу за період з січня 2020 року по вересень 2023 року в розмірі 7000,45 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати через неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначила , що матеріали позову не містять підписану нею заяву приєднання до умов договору розподілу природного газу. Факт користування і оплата за природній газ не є доказом укладення договору розподілу газу. Надані АТ «Вінницягаз» докази не є достовірними та допустимими доказами у справі та не містять інформацію щодо предмета доказування. Вважає позов АТ «ОГС «Вінницягаз» про стягнення заборгованості необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 , як споживача послуг з розподілу природного газу , було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , присвоєний ЕІС-код № 56XM01F77185108Y за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно фінансового стану розрахунків за послугу з розподілу природного газу, за період з січня 2021 року по вересень 2023 року відповідачу нараховано заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 6 783,64 грн. (а.с. 14).

Згідно відомостей довідки про фактичний обсяг споживання природного газу за особовим рахунком відповідача № НОМЕР_1 , за період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року було розподілено їй природного газу в кількості 1422,75 м?. (а.с. 15).

Аналогічними довідками підтверджується споживання відповідачкою газу:

-за період жовтень 2019 року вересень 2020 року 1018,16 м? (а.с. 16);

-за період жовтень 2020 року вересень 2021 року 1374,31 м? (а.с. 17);

-за період жовтень 2021 року вересень 2022 року 1154,38 м? (а.с. 18).

Згідно наданого позивачем розрахунку борг за несвоєчасне виконання відповідачкою зобов`язань по оплаті послуг з розподілу газу становить: за період з січня 2020 року по вересень 2023 року - 6783,64 грн., пеня в розмірі 74,40 грн, 3% річних - 60,85 грн., інфляційні нарахування 81,72 грн.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що між позивачем АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» та відповідачем ОСОБА_1 наявні фактичні договірні відносини ,що витікають з публічного договору з надання послуг з розподілу природного газу. Позивач взяті на себе договірні зобов`язання перед відповідачем виконував та надавав послуги з розподілу природного газу, а споживач ОСОБА_1 своїх зобов`язань не виконувала і послуги розподілу природного газу вчасно не оплатила , чим порушила умови договору і допустила заборгованість у розмірі ,вказаному позивачем.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку судом обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, недоведеність позовних вимог, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Статтею 3 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено,що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, які виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг і зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (ч.1 ,п. 1 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 40 ЗУ «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.

Згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) № 811 від 19.06.2017 ,АТ «Вінницягаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Вінницької області (крім сіл Якушинці і Зарванці Вінницького району, смт Кирнасівка, сіл Одая, Нестерварка, Федьківка, Дранка, Тиманівка, Клебань, Копіївка, хутір Марково Тульчинського району, сіл Пилипи-Борівські, Калинка Томашпільського району, сіл Сокіл, Моївка, Борівка, хутір Грабовець Чернівецького району, села Махаринці Козятинського району, сіл Бухни, Морозівка Погребищенського району), а також території м. Гайворон Кіровоградської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз».

Вказана постанова розміщена на офіційних сайтах НКРЕКП, АТ «Вінницягаз» та є у вільному доступі.

Таким чином, газорозподільна система, в тому числі і та, що територіально перебуває в смт Літин , розміщена в зоні ліцензійної діяльності АТ «Вінницягаз».

Отже, виключно АТ «Вінницягаз» був суб`єктом господарювання, що здійснював розподіл природного газу відповідачці.

Укладання договору можливе шляхом вчинення виключно конкретних дій або мовчання, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом (ч.2 ст. 205 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК України).

Відповідно до пункту 1.3 Типового договору розподілу природного газу, договір розподілу природного газу є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор газорозподільних систем (далі Оператор ГРМ) направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно з п. 2 Розділу 3 глави VI Кодексу газорозподільних систем укладення Договору розподілу природного газу між Оператором ГРМ та Споживачем не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Отже ,для приєднання до умов договору розподілу та фактичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме:

- сплатити за послуги Оператора ГРМ;

- мати документально підтверджене споживання природного газу.

Отже, оскільки на ім`я ОСОБА_1 було відкрито особовий рахунок, № НОМЕР_1 та присвоєний ЕІС-код № ЕІС-код № 56XM01F77185108Y, прилади обліку підтверджують споживання відповідачем ОСОБА_1 природного газу , із заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу остання не зверталася, то вона є такою, що приєдналася до умов договору з надання послуг з розподілу природного газу, а тому зобов`язана здійснювати оплату за них.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані АТ «Вінницягаз» на підтвердження вимог докази є недостовірними та недопустимими доказами у справі, оскільки подані з порушенням правил оформлення первинних документів та не містять інформацію щодо предмета доказування, не заслуговують на увагу ,виходячи з наступного.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності ,сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. (ст.ст.12, 13 ЦПК України)

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України).

Недопустимими є докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Частиною1 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Предметом доказування у справі є наявність та розмір боргу відповідачки перед позивачем за послуги з розподілу природнього газу. Довідка про фактичний обсяг споживання природного газу містить інформацію про кількість (об`єм) природного газу, спожитого ОСОБА_1 , а довідка «Фінансовий стан розрахунків за послуги з розподілу природнього газу» містить відомості про помісячний розрахунок із зазначенням дати, показників лічильника та розміру щомісячних нарахувань. Отже, обидва ці документи містять інформацію щодо предмета доказування, а тому є належними ,допустимими і достовірними доказами у справі.

Жодних особливостей щодо доказування наявності та розміру заборгованості споживача за послуги з розподілу природного газу закон не встановлює. Довідки «Фінансовий стан розрахунків за послуги з розподілу природнього газу» та довідка про фактичний обсяг споживання природного газу підписана особою, яка її сформувала, а тому підстав для висновку про недопустимість цих доказів не має.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то ч. 1 ст. 81 ЦПК України на нього покладається обов`язок довести свої заперечення проти позовних вимог відповідними доказами.

Проте, ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів на спростування факту споживання нею природного газу та сплати нею послуг з його розподілу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, встановивши, що АТ «Вінницягаз» свої зобов`язання по наданні послуги розподілу природного газу ОСОБА_1 виконало, а остання, користуючись такою послугою та сплачуючи частково рахунки, визнавала умови договору, однак свої зобов`язання щодо належної і своєчасної оплати цих послуг не виконала, чим порушила умови договору, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж здійснена судом першої інстанції і правильних висновків суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування або порушення судом норм процесуального права ,що є підставами для скасування чи зміни рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає,що рішення суду,яке відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права , не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі,а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський