Справа № 473/1166/25
РІШЕННЯ

іменем України

"16" квітня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі

головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., заявниці ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, у якій вказувала, що 21 червня 2022 року вона, у зв`язку з досягненням відповідного віку (60 років) та отриманням необхідного страхового стажу, набула право на отримання пенсії за віком, та звернулася з відповідною заявою до Пенсійного фонду України.

Проте рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області від 28 червня 2022 року №84 заявниці було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періодів її роботи, зазначених у трудовій книжці, у зв`язку з порушенням порядку її заповнення, у тому числі необхідністю підтвердження належності вказаного документа заявниці.

14 січня 2025 року заявниця повторно звернулася з заявою про призначення пенсії за віком до Пенсійного фонду України.

Проте рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 21 січня 2025 року №84 заявниці було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періодів її роботи, зазначених у трудовій книжці, у зв`язку з порушенням порядку її заповнення, у тому числі необхідністю підтвердження належності вказаного документа заявниці. З аналогічних причин ГУ ПФУ у Київській області не прийняло до уваги надані ОСОБА_1 уточнюючі документи архівну довідку від 22 лютого 2022 року №Ф-141/01-16 (у якому ім`я заявниці зазначено як « ОСОБА_3 »), а також акт перевірки від 02 серпня 2022 року №2293-1400-0903-1/2263 (у якому ім`я заявниці зазначено як (російською мовою) «Зина»).

Оскільки в адміністративному порядку виправити зазначені помилки неможливо, а тому ОСОБА_1 просила про встановлення факту належності їй трудової книжки, а також уточнюючих архівних довідок, виданих Трудовим архівом Прибужанівської сільської ради Вознесенського району, у яких неправильно або скорочено зазначено її ім?я, по батькові, в судовому порядку.

Ухвалою суду від 11 березня 2025 року до участі у справі в якості заінтересованих осіб залучено ГУ ПФУ в Черкаській області та ГУ ПФУ у Київській області.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підтримали.

Представниця заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області Кілійник К.С. в судове засідання не з`явилася, проте надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її участі. Також в додатково надісланих письмових поясненнях просила врахувати, що заявницею не надано доказів неможливості внесення виправлень до трудової книжки в адміністративному порядку (за останнім місцем роботи заявниці). Крім цього, вказувала на те, що справа вказує на наявність спору про право.

Представниця заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області Мирошниченко Л.В. в судове засідання не з`явилася, проте надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її участі із запереченнями проти заяви ОСОБА_1 з тієї підстави, що управління дійсно відмовило заявниці у призначенні пенсії за віком у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періодів її роботи, зазначених у трудовій книжці, у зв`язку з порушенням порядку її заповнення. Таким чином, ОСОБА_1 не довела наявності у неї страхового стажу для призначення пенсії за віком, що свідчить про наявність спору про право заявниці на пенсію, який не підлягає вирішенню в окремому провадженні, а підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства в позовному провадженні. Тому просила відмовити у задоволенні заяви та закрити провадження у справі.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважав можливим проводити розгляд справи без особистої участі представників заінтересованих осіб, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи.

Заслухавши пояснення заявниці ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , показання свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Зокрема, суд встановив, що 21 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення їй пенсії за віком до Пенсійного фонду України.

Проте рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області від 28 червня 2022 року №84 заявниці було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періодів її роботи, зазначених у трудовій книжці, у зв`язку з порушенням порядку її заповнення, у тому числі необхідністю підтвердження належності вказаного документа заявниці.

14 січня 2025 року заявниця повторно звернулася з заявою про призначення пенсії за віком до Пенсійного фонду України.

Проте рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 21 січня 2025 року №84 заявниці було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періодів її роботи, зазначених у трудовій книжці, у зв`язку з порушенням порядку її заповнення, у тому числі необхідністю підтвердження належності вказаного документа заявниці. З аналогічних причин ГУ ПФУ у Київській області не прийняло до уваги надані ОСОБА_1 уточнюючі документи Архівну довідку від 22 лютого 2022 року №Ф-141/01-16 (у якому ім`я заявниці зазначено як « ОСОБА_3 »), а також Акт перевірки від 02 серпня 2022 року №2293-1400-0903-1/2263 (у якому ім`я заявниці зазначено як (російською мовою) « ОСОБА_5 »).

У той же час, факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документа Трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджується наступними доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_4 , яка підтвердила, що з 1982 року вона тривалий час працювала разом з заявницею в радгоспі імені Тімірязєва, що співпадає з записами в трудовій книжці;

- записами в трудовій книжці та паспорті заявниці (в сукупності з іншими документами про її народження, одруження та розірвання шлюбу), у яких прізвища (дошлюбні та шлюбні), ім`я, по батькові та дата народження заявниці та власниці трудової книжки повністю співпадають. Записи в трудовій книжці про зміну прізвища заявниці належним чином застережені (а.с. 16-17, 19, 20, 21, 22);

- копією довідки Вознесенської філії Миколаївського обласного центру зайнятості від 28 лютого 2025 року за №2/259/25 (а.с. 31), у якій відомості про періоди перебування заявниці на обліку у центрі зайнятості співпадають з записами в трудовій книжці;

- копією індивідуальних відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування (а.с. 32-34), у яких відомості про роботодавців та періоди роботи заявниці співпадають з записами в трудовій книжці;

- наявністю в неї оригіналу трудової книжки;

- іншими доказами в сукупності.

Водночас, факт належності ОСОБА_1 інших правовстановлюючих документів уточнюючих Архівних довідок від 22 лютого 2022 року №Ф-141/01-16, від 22 лютого 2022 року №Ф-142/01-16, від 22 лютого 2022 року №Ф-143/01-16, від 28 січня 2025 року №Ф-80/01-16, від 11 лютого 2025 року №Ф-141/01-16, від 11 лютого 2025 року №Ф-142/01-16, від 11 лютого 2025 року №Ф-143/01-16, у яких також неправильно або скорочено зазначено її ім?я, по батькові, підтверджується наступними доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_4 , яка підтвердила, що з 1982 року вона тривалий час працювала разом з заявницею в радгоспі імені Тімірязєва, що співпадає з записами в архівних довідках;

- записами в трудовій книжці, що співпадають з записами в архівних довідках;

- копією індивідуальних відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування (а.с. 32-34), у яких відомості про роботодавців та періоди роботи заявниці співпадають з записами в архівних довідках;

- наявністю в неї оригіналів архівних довідок;

- іншими доказами в сукупності.

Інші наявні в заявниці та зазначені в заяві про встановлення факту належності правовстановлюючих документів архівні довідки не містять будь-яких помилок щодо особи, яких вони стосуються, а тому в цій частині вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що усунення помилок правовстановлюючих документів в адміністративному порядку на час розгляду справи є неможливим.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання представниці ГУ ПФУ в Миколаївській області в цій частині на положення «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162 (чинної на час заповнення трудової книжки), а також «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 щодо ненадання доказів неможливості внесення виправлень до правовстановлюючих документів адміністрацією підприємства, яке допустило помилки або адміністрацією підприємства за останнім місцем роботи заявниці, оскільки підприємства, які допустили помилки (описки) в правовстановлюючих документах, припинили свою діяльність, а підприємство за останнім місцем роботи заявниці, яке б могло внести виправлення у трудову книжку ДП «Судак», згідно відкритих даних, перебуває на тимчасово окупованій території України.

Що стосується доводів про те, що справа пов`язана з вирішенням спору про право в порядку адміністративного судочинства, то суд виходить з наступного.

З положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема факти належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п. 5 ч. 2 ст. 293, п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам підвідомчі справи про встановлення факту належності особі трудової книжки та інших документів про трудовий стаж.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 травня 2021 року у справі №523/19129/19 та від 17 листопада 2021 року у справі №214/1816/20.

Таким чином, підставою стверджувати, що між сторонами (або заявницею та іншою особою) виник спір про право, є наявність між ними саме матеріально-правового спору або ж наявністю певних осіб, які перешкоджають заявниці у реалізації такого права.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2019 року у справі №733/324/21 зазначено, що згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У вказаній постанові Верховного Суду також зазначено, що звертаючись до суду у вказаній справі заявник просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки, оскільки неправильне зазначення його імені у цьому документі перешкоджає зарахувати період навчання та період роботи до страхового стажу. Іншої можливості встановити факт належності йому трудової книжки немає.

Залишаючи заяву у вказаній справі без розгляду, суди неправильно розтлумачили зміст пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України і не звернули увагу на те, що законом прямо віднесено встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів до справ окремого провадження (розділ IVЦПК України).

Висновки судів про наявність у даному випадку спору про право необґрунтовані.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 595/1959/23 зазначено, що за приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

Разом із тим, аналіз цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 серпня 2024 року у справі № 522/7723/23.

Також у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 733/324/21 та від 25 листопада 2020 року у справі № 636/4087/19 вказано, що заява про встановлення факту належності документів, серед іншого, трудової книжки та довідок про уточнення стажу роботи, в яких по-батькові заявника вказано неправильно, за загальним правилом можуть бути предметом розгляду суду у порядку, передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України.

Наведеного суди попередніх інстанцій не врахували та дійшли помилкового висновку щодо наявності підстав для залишення заяви про встановлення факту належності документів щодо підтвердження трудового стажу без розгляду.

За встановленого, оскільки між сторонами відсутній матеріально-правовий спір, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, яка законодавчо визначена до розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження, а тому твердження про наявність спору про право не можуть бути прийняті судом до уваги.

Зазначені обставини в своїй сукупності вказують на обґрунтованість заяви, яка підлягає частковому задоволенню з урахуванням обставин, встановлених вище.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів задовольнити частково.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Бокани Фалештського району, Молдова, Трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення документа 19 квітня 1980 року.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Бокани Фалештського району, Молдова, Архівних довідок, виданих Комунальною установою «Трудовий архів Прибужанівської сільської ради Вознесенського району», а саме довідок від 22 лютого 2022 року №Ф-141/01-16, від 22 лютого 2022 року №Ф-142/01-16, від 22 лютого 2022 року №Ф-143/01-16, від 28 січня 2025 року №Ф-80/01-16, від 11 лютого 2025 року №Ф-141/01-16, від 11 лютого 2025 року №Ф-142/01-16, від 11 лютого 2025 року №Ф-143/01-16.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Вуїв О.В.