Справа № 752/2574/25
Провадження № 2-з/752/51/25
У Х В А Л А

18.03.2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пастух З.Ф. розглянувши заяву про забезпечення позову після подання позовної заяви

заявниці (позивач у справі): ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) подану в її інтересах представником - адвокатом Ольховською Мариною Миколаївною (ордер на надання правничої допомоги від 13.01.2025, серія АА №1528406),

відповідач у справі: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (03039, місто Київ, проспект Голосіївський, 42)

ВСТАНОВИВ:

до Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заяваОСОБА_1 , що подана в її інтересах представником - адвокатом Ольховською Мариною Миколаївною про забезпечення позову.

У заяві представник заявниці просить суд накласти арешт на житлову квартиру АДРЕСА_2 .

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову представник заявниці вказує, що у провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання за позивачем права на приватизацію житлової квартири АДРЕСА_3 та зобов`язання відповідача здійснити приватизацію на підставі заяви від 20.11.2024 поданої ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та яка проживала у спірній квартирі на підставі договору найму; згідно інформаційної довідки від 13.05.2024, виданої КП КМР «КМ БТІ», квартира АДРЕСА_3 на праві власності не зареєстрована; заявниці було відмовлено у реєстрації місця проживання у спірній квартирі у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на вказане житло, а також було відмовлено у переукладанні договору найму у зв`язку з тим, що квартира не приватизована. Водночас ОСОБА_1 фактично проживає у цій квартирі та сплачує за спожиті комунальні послуги.

22.01.2025 ОСОБА_1 була виселена з вказаної вище квартири та позбавлена доступу до неї через заміну замків на вхідних дверях; того ж дня заявниця звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення; станом на день подання заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 не отримала інформації про результати розгляду її заяви щодо вчинення кримінального правопорушення.

На думку заявниці існує реальна загроза невиконання рішення суду у цивільній справі за її позовом до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання за нею права на приватизацію житлової квартири АДРЕСА_3 та зобов`язання відповідача здійснити приватизацію на підставі заяви від 20.11.2024, у зв`язку з можливою передачею вказаної квартири третім особам.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та додані до неї докази, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що «жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії».

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд встановив, що заявниця - ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з наступними позовними вимогами:

-визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на приватизацію житлової квартири за адресою: АДРЕСА_4 ;

-зобов`язати Голосіївську районну в місті Києві державну адміністрацію здійснити приватизацію на підставі заяви від 20.11.2024 поданої ОСОБА_1 керівнику органу приватизації та зареєстрованої за номером 65042-03-04.

Згідно ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 29.01.2025 відкрито провадження у цивільній справі №752/2574/25 за вказаним вище позовом, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначене на 22.05.2025.

Предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити дії.

Таким чином суд встановив, що між заявницею та Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією дійсно виник спір щодо приватизації житлової квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до положень частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Вирішуючи питання про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду суд зазначає наступне.

Арешт віднесений до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості (пункт 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Суд зазначає, що накладення арешту застосовується, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

До заяви про забезпечення позову додані: копія талону - повідомлення єдиного обліку №5039 від 22.01.2025 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, засвідчена підписом адвоката Ольховської М.М.; копія пояснень від 22.01.2025 ОСОБА_1 засвідчена підписом адвоката Ольховської М.М. та копія листа №53113-2025 від 14.02.2025 ГУНП у місті Києві засвідчена підписом адвоката Ольховської М.М.

Водночас доказів належності житлової квартири за адресою: АДРЕСА_4 , про арешт якої просить заявниця, саме відповідачу у справі на праві власності або на підставі іншого речового права, або про належність такої квартири до державного житлового фонду чи до об`єктив комунальної власності суду не надано. Встановити власника або користувача вказаної вище квартири, на підставі наявних доказів не видається можливим, у зв`язку з чим забезпечення позову шляхом накладення арешту може порушити права та законні інтереси третіх осіб про наявність яких суду не відомо.

Суд також зазначає, що арешт квартири передбачає заборону її відчуження, водночас відсутність встановленого власника квартири позбавляє суд визначити обґрунтованість тверджень заявниці про наявність ризиків такого відчуження.

Окрім того, згідно частини четвертої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Жодних доказів того, що заявниця або хтось інший проживає у вказаній квартирі на законних підставах до суду також не надано.

Саме лише повідомлення про вчинення кримінального правопорушення без процесуального рішення ухваленого за наслідками його розгляду не свідчить про наявність або відсутність суб`єктивного права у заявниці щодо нерухомого майна, а також не свідчить, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявниці, за захистом яких вона звернулася до суду.

Правова позиція заявниці щодо наявності ризиків ґрунтується виключно на її припущеннях.

Враховуючи викладене суд вважає, що підстави для накладення арешту на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_4 - відсутні.

У разі зміни ситуації заявниця (позивач) може звернутися до суду з відповідної заявою про забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи.

Суд наголошує, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.

Враховуючи те, що за змістом закону заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення поданої представником ОСОБА_1 - адвокатом Ольховською Мариною Миколаївною заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої в її інтересах представником - адвокатом Ольховською Мариною Миколаївною.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

3. Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 18.03.2025

Суддя С.О. Чекулаєв