Справа № 953/3924/25
УХВАЛА

"24" квітня 2025 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Лисиченко С.М.,

за участю секретаря судових засідань-Кот Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Молчанової, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, -

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку до Київського районного суду м.Харкова надійшло вказане подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Молчанової, в якому вона просить cуд встановити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за рішенням №4, яке видане 29.05.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, без вилучення паспортного документа.

В обґрунтування клопотання державний виконавець посилається на те, що з 19.10.2023 на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 73090431 щодо рішення № 4, яке видане 29.05.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області заборгованості та нарахування пені в розмірі 29705,40 грн.

Зазначає, що на даний час з боржника утримано 11372,28 грн., з яких 10065,71 грн. переведено стягувачу, 300,00 грн., як витрати виконавчого провадження, 1006,57 грн. як виконавчий збір. Кошти, які надходили від боржника списані примусово з арештованого рахунку. Станом на 16.08.2025 залишок боргу складає 19639,69 грн. та залишок за виконавчий збір 1963,97 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 24.04.2025 подання розподілено головуючій судді Лисиченко С.М.

За вимогами частини 4 статті 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. У поданому до суду поданні старший державний виконавець прохає розгляд вказаного подання проводити без її участі.

Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно частини 2 статті 247 ЦПК України.

Розглянувши подання державного виконавця, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню за таких підстав.

З наданих суду старшим державним виконавцем документів вбачається, що 29.05.2023 начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Ачкасовим Віктором Миколайовичем на підставі п.2 ч.3 ст.106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками або органом Пенсійного фонду ухвалив Рішення №4 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, яким застосував до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , стягнення суми штрафу в розмірі 568,70 гривень та пені в розмірі 29136,70 гривень, за період з 01.04.2009 по 23.05.2023, які протягом десяти робочих днів з дня отримання рішення підлягають перерахуванню (сплаті) на вказані у рішенні рахунки ГУ ПФУ Харківської області в сумі 29705,40 гривень.

19.10.2023 державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Молчановою В.Г. розглянуто заяву про примусове виконання рішення №4 виданого 29.05.2023 ГУПФУ в Харківській області, яке вступило у законну силу 17.07.2023, про стягнення з ФО-П ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ в Харківській області заборгованості та нарахування пені в розмірі 29705,40 гривень, та відкрито виконавче провадження ВП №73090431 з виконання означеного рішення.

Докази, щодо направлення державним виконавцем копії вказаної вище постанови сторонам виконавчого провадження та отримання її останніми, зокрема, опису вкладення ( форма107), зі змісту якого вбачалося б найменування документу, що був направлений боржнику державним виконавцем, а також рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (форма 119) з особистим підписом боржника, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування є фундаментальним правом природно-правового походження та складається із таких основних складових: право фізичної особи на в`їзд і на виїзд з території країни, на якій вона перебуває, право вільного пересування у межах цієї території, у тому числі право на вільний вибір місця проживання. Це конституційне право належить всім фізичним особам: громадянам України, іноземцям та особам без громадянства.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом пункту 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року із змінами виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення статті 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

В статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон, зокрема, якщо боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Обов`язковою умовою для звернення державного виконавця з відповідним поданням є ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, таким чином, аналізуючи дану норму державний виконавець при зверненні до суду з відповідним поданням, зобов`язаний обґрунтувати та надати відповідні докази ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань.

В силу ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Із аналізу вказаних вище норм чинного законодавства, а також роз`яснень судів вищої інстанції, зокрема роз`яснень ВСУ, викладених у листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», можна зробити висновок, що під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІV, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

При цьому сам факт наявності невиконаного рішення боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання судового рішення.

Отже, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме на державного чи приватного виконавця покладається тягар доказування ухилення боржника від виконання рішення суду.

Разом з тим, в порушення вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, подання про обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України не містить в собі обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань та інформації про перетинання боржником державного кордону України, відсутні будь-які докази на підтвердження умисного ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду громадян України» та статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, надані державним виконавцем матеріали подання містять фактичні дані щодо перебігу вчинених ним дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого документу, однак не містять доказів про вчинення боржником саме умисних дій, спрямованих на приховання грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, а також про ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього державним виконавцем у зв`язку з примусовим виконання рішення ГУ ПФУ в Харківській області.

Отже, заявником не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов`язків по сплаті боргу, його наміру ухилитися від виконання покладених на нього зобов`язань та переховування від виконавчих органів, а сама по собі наявність невиконаного рішення не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржниці.

З огляду на викладене, звернення до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду, є передчасним.

На підставі наведеного, керуючись статтями 12, 260, 261, 441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Молчанової, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області - відмовити.

Роз`яснити державному виконавцю, що він не позбавлений права в процесі виконавчого провадження на повторне звернення до суду із спірного питання у випадку вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду.

Ухвала може бути оскаржена у апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя- С.М.Лисиченко