Справа №464/1420/25
пр № 2/464/1134/25
У Х В А Л А

15 квітня 2025 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Шашуріна Г.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и л а:

Адвокат Неофіта Д.Б., від імені та в інтересах позивача, через підсистему «Електронний суд» звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 24 листопада 2016 року, актовий запис № 3560.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О.

Ухвалою судді від 31 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, мотивуючи наступним.

За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК України. Процесуальний порядок провадження у справах за участю іноземних осіб врегульовано Розділом ХІ ЦПК України. Так, порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Як регламентовано ст.187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження. За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати ст.175 ЦПК України, а також вимогам ст.177 цього Кодексу.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) ч.5 ст.177 ЦПК України.

Як слідує з позовної заяви позивач у справі є громадянкою України, відповідач громадин Республіки Польща.

Оскільки сторони мають різне громадянство, то правовідносини між сторонами обтяжені ознакою «іноземний елемент», а тому вирішення спору між ними щодо розірвання шлюбу в судових органах України необхідно здійснювати відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право», з урахуванням вимог ЦПК України та інших законів України.

Статтею 497 ЦПК України зазначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У відповідності до частини першої статті 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

За приписами статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Як визначено ч.2 ст.3 ЦПК України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності-правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Як регламентовано ст.26 договору між Україною і Республікою Польща «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах», ратифікований Постановою ВР № 3941-XII (3941-12) від 04.02.94 розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи. Якщо в момент порушення справи один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий громадянином іншої Договірної Сторони, розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої вони мають місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, орган якої порушив справу. У справах про розірвання шлюбу, в випадку, передбаченому в пункті 1, компетентним є орган тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи. У справах про розірвання шлюбу, в випадку, передбаченому в пункті 2, компетентним є орган тієї Договірної Сторони, на території якої подружжя має місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, компетентними є органи обох Договірних Сторін. Суд, до компетенції якого належить винесення рішення про розірвання шлюбу, є також компетентним в винесенні рішення про батьківські права і аліменти на користь малолітних дітей.

Сторони зареєстрували шлюб 24 листопада 2016 року у Львівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління міністерства юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 3560, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 24 листопада 2016 року.

Під час розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України (постанова Верховного Суду від 24 липня 2020 року у справі № 357/12676/18).

Позивач, звертаючись до Сихівського районного суду м. Львова, вказує, що останнє відоме місце проживання відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 .

Так, за вимогами ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (ч.2 ст.28 ЦПК України).

Позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) ч.9 ст.28 ЦПК України.

У ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місцем проживання є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

За положеннями ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиний державний демографічний реєстр, зокрема, використовується для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою. Особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування) ст.ст.3, 4 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні (ч.1 ст.5 Закону).

Ураховуючи наведене, законодавством чітко встановлений порядок декларування/реєстрації як місця проживання, так і місця перебування фізичної особи на території України, яке вимагає обов`язкового внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи.

У той же час, позивачем не додано до позовної заяви жодних доказів на підтвердження того, що вказана вище адреса є останнім зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 чи є місцем постійного його заняття (роботи), або ж майно останнього знаходиться за вищевказаною адресою, як то визначено ч.9 ст.28 ЦПК України.

У відповідності до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1170764 від 05 березня 2025 року, за параметрами: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особу не знайдено.

За даними Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 11 березня 2025 року та відомостями відділу обліку інформації про зареєстроване місце проживання ГУДМС у Львівській області від 27 березня 2025 року, отриманими у порядку ч.6 ст.187 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим/знятим з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не значиться.

Відомостей щодо можливостей розгляду даної справи в межах альтернативної підсудності, передбаченої ч.2 ст.28 ЦПК України, позивач не зазначила та доказів щодо цього не надала.

До матеріалів позовної заяви, також, не долучено жодних доказів на підтвердження того, що сторони по справі спільно проживали на території України, та, що на даний час хоча б один із подружжя продовжує проживати на території України.

Аналізуючи вищенаведене, позивачем жодним чином не обґрунтовано звернення із зазначеним позовом саме до Сихівського районного суду м. Львова.

Разом з тим, відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст.77 цього Закону, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення.

Такої угоди для визначення підсудності до матеріалів позову також не надано.

При цьому, вважаю за необхідне роз`яснити, що в разі, якщо позивачем буде доведено наявність обставин, за яких підсудність даної справи про розірвання шлюбу належить Сихівському районному суду м. Львова, то сповіщення відповідача повинно здійснюватися у рамках міжнародної співпраці.

Натомість, позивач, вказуючи, що відповідач є громадянином Республіки Польща, не зазначає місце проживання особи в цій країні, інші контактні дані (номер телефону, електронної пошти), що у майбутньому унеможливить виконання судом вимог статей 128, 190 ЦПК України.

Таким чином позивачу слід підтвердити обставини, які свідчать про можливість звернення до Сихівського районного суду м. Львова, та вказати конкретне місце проживання відповідача в Республіці Польща.

Водночас, у ст.80 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Згідно з п.2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ДСА України від 27 червня 2008 року №1092/5/54, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи.

Таким чином, саме на позивача покладається обов`язок забезпечити подання до суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів, після чого вони надсилаються судом у порядку повідомлення, визначеного Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54.

Оскільки відповідач є громадянином Республіки Польща, у разі його проживання за межами України та підтвердження обставини, які свідчать про можливість звернення до Сихівського районного суду м.Львова, позивачу слід надати в двох екземплярах належним чином засвідчений переклад позовної заяви та усіх додатків до неї на офіційну мову запитуваної держави, для вручення їх відповідачу за місцем проживання (реєстрації) в Республіці Польща.

Крім того, слід звернути увагу позивача, що за домовленістю подружжя справа в суді може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них, а в разі відсутності у подружжя спільних від шлюбу дітей вони мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу (ст.106 СК України).

Таким чином, зазначені вище обставини перешкоджають відкриттю провадження у цивільній справі.

Указану ухвалу було доставлено представнику позивача в його електронний кабінет. У порядку п.5 ч.6, ч.7 ст.272 ЦПК України позивач вважається таким, якому вручено судове рішення 02 квітня 2025 року та останній день строку для усунення недоліків сплив 14 квітня 2025 року.

Натомість, позивачем/його представником недоліків позовної заяви у повному обсязі не усунуто. На виконання ухвали представником позивача ОСОБА_3 лише зазначено відоме місце проживання відповідача за кордоном: АДРЕСА_2 та жодних обставин щодо неможливості вчинення усіх дій, перелічених в ухвалі про усунення недоліків представником позивача не наведено.

У ч.3 ст.185 ЦПК України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Невиконання усіх без винятку вимог ухвали суду про залишення заяви без руху (часткове виконання) є правовою підставою для повернення такої. Аналогічна позиція сформована Верховним Судом у постанові від 23 серпня 2023 року у справі № 910/6264/23.

З урахуванням наведеного, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу. Постановлення даної ухвали не перешкоджає доступу до правосуддя, оскільки згідно із ч.7 ст.185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Керуючись ст.ст.185, 258-261, 353 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу вважати неподаною та повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів згідно з вимогами ст.ст.351-356 ЦПК України.

Повне судове рішення складено та підписано 15 квітня 2025 року.

Суддя Галина ШАШУРІНА