КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ __________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/3629/25
Провадження № 2/947/1559/25
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Петренка В.С.
за участю секретаря - Торгонської В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» до ОСОБА_1 , третя особа - Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради як Орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
22.01.2025 року Комунальне некомерційне підприємство «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа - Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради як Орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради, в якій просить суд в інтересах малолітньої дитини позбавленої батьківського піклування, постановити рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувати щомісячно, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі по 1/4 частині від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення, для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви до досягнення ним повноліття, а також просить суд стягнути з відповідача на користь держави судові витрати.
В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що з 31 березня 2020 року в їх закладі на повному державному забезпеченні знаходиться малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 19.05.2020 року був направлений за розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №365р від 19.05.2020 року.
Позивач зазначає, що малолітній ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис про народження №1696 від 15.04.2020 року, складений Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Реєстрація дитини проводилась згідно розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №219р від 06.04.2020 року «Про присвоєння дитині прізвища, ім`я та по батькові».
Відомості про батька при реєстрації народження малолітнього були записані відповідно до вимог ст.133 Сімейного кодексу України.
Мати дитини - ОСОБА_3 , залишила дитину у КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» акт від 04.03.2020 року.
26.03.2020 року за направленням Одеської обласної адміністрації Департаменту охорони здоров`я №36/03 від 26.03.2020 року, малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено до КНП Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» ОМР.
За час перебування малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на повному державному забезпеченні, його ніхто з родичів та близьких не відвідував, допомоги у вихованні та утриманні дитини не надавав.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2022 року ОСОБА_3 , позбавлена батьківських прав по відношенню до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стосовно ОСОБА_4 , він повідомив, що знає про народження ОСОБА_2 , але немає до нього відношення у зв`язку з тим, що шлюб був укладений, але сім`єю не проживали.

Питання щодо оспорювання батьківства ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглядалося Суворовським районним судом м. Одеси та апеляційним судом залишено рішення першої інстанції без змін.

На підставі викладеного вище, у відповідності зі ст. 164 СК України, відповідно, діючи виключно в інтересах дитини, адміністрація будинку дитини вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 у відношенні малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням викладеного, в інтересах малолітньої дитини, Комунальне некомерційне підприємство «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» звернулося до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_4 у відношенні малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав, та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.01.2025 року будо задоволено клопотання представника Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» про відстрочення сплати судового збору. Відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюКомунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» до ОСОБА_1 , третя особа - Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради як Орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 11.03.2025 року судом протокольно було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання 15.04.2025 року представник позивача не з`явилася, однак 15.04.2025 року надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, а також вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання 15.04.2025 року не з`явилася, проте надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи - Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради як Орган опіки та піклування про час та місце підготовчих засідань повідомлений належним чином, в судове засідання 15.04.2025 року не з`явилася, проте надіслала заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 , в судове засідання 15.04.2025 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надсилання повідомлення на адресу за якою він зареєстрований, відповідно до відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області та було повернуто з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується повідомленням (накладною) кур`єрської служби та є належним повідомленням, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Приймаючи до уваги, що судове відправлення було повернуто поштою із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд зазначає, що відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, малолітній ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис про народження № 1696 від 15 квітня 2020 року, складений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у графі батьки вказано: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно з Актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 04.03.2020 року Обласного Перинатального центру КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради, складеного у присутності інспектора ЮП СП Суворовського ВП в м. Одесі, ГУНП в Одеській області та представника територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Суворовському районі, мати дитини - ОСОБА_3 , самовільно покинула Обласний Перинатальний центр КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради, залишивши дитину.

Згідно з повідомленням КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради від 04.03.2020 року № 01/01-07-649, ОСОБА_3 народила дитину чоловічої статі, яка залишилась у відділенні новонароджених, породілля самовільно покинула медичний заклад.

Відповідно до розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.05.2020 року № 365р «Про влаштування малолітнього ОСОБА_2 до державного дитячого закладу», малолітнього ОСОБА_2 влаштовано до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради.

Представник позивача зазначає, що за час перебування малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на повному державному забезпеченні, його ніхто з родичів та близьких не відвідував, допомоги у вихованні та утриманні дитини не надавав.

Відповідно до заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2022 року позовну заяву Комунального Некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів було задоволено. Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_2 . Стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 на користь Комунального Некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення, для дитини відповідного віку, з дня подачі позовної заяви та до досягнення повноліття дитиною. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 816,00 гривень.

Судом встановлено, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа - Комунальне некомерційне підприємство «Міський спеціалізований будинок 1» ОМР про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2022 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 10.10.2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Гареєва Євгена Шамільовича було залишено без задоволення. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2022 року залишено без змін.

Відповідно до висновку Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №01-05-3/100 вх від 17.05.2021 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, ч. 2 ст. 155 СК забезпечує, в першу чергу, інтереси дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В силу ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

При прийнятті рішення у наявній справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України» (Заява № 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Згідно ст. ст. 111, 112 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.

Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 114 вищенаведеного вище Закону).

При викладених обставинах, суд вважає, що відповідачухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим, позовні вимоги Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього синаОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» про стягнення з відповідача, щомісячно, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі по 1/4 частині від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення, для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви до досягнення нею повноліття, суд зазначає наступне.

При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ст. 180, ч.ч.1-2 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Якщо згідно з положеннями частин 3 і 4 ст. 60 ЦК України судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування і опікуном призначається особа інша, ніж державний дитячий заклад, то аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником.

Якщо за рішенням суду дитина передається до відповідного дитячого закладу, то поширеною є думка про те, що аліменти не можуть стягуватися на користь такого закладу. Адже відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону від 13 січня 2005 р. № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. Крім того, практично не існує механізму контролю за цільовим використанням коштів, перерахованих як аліменти, зокрема на конкретну дитину.

Згідно ч. 3 ст. 193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Такий механізм є оптимальним з точки зору забезпечення інтересів дитини та належного використання стягнутих аліментів, але не існує визначеного механізму створення таких рахунків та перерахування коштів на них, і тому, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, переданої до органу опіки та піклування для влаштування в державний дитячий заклад, суди переважно зобов`язують батьків перераховувати аліменти на користь органів опіки та піклування або інших державних установ. За відсутності передбаченого законом механізму перерахування аліментів на особистий рахунок дитини така практика вбачається правильною.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 СК України, на органи опіки та піклування, покладаються обов`язки за заявою платника аліментів або за власною ініціативною перевіряти цільове витрачання аліментів.

Згідно з ч. 2 ст. 243 СК України опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом.

В силу ч. 2 ст. 244 СК України саме орган опіки та піклування вирішує питання про призначення дитині опікуна або піклувальника, також нормою ст. 246 СК України, на орган опіки та піклування покладається контроль за умовами утримання, навчання та виховання дитини, над якою встановлено опіку або піклування.

Відповідно до ст. 245 СК України, якщо дитина постійно проживає у закладах охорони здоров`я, навчальному, або іншому дитячому закладі, функцію опікуна або піклування щодо неї покладається на адміністрацію цього закладу.

Зважаючи на вищевикладені норми СК України, та системний аналіз глави 15, глав 16 та 19 СК України, суд приходить до висновку, що аліменти можуть стягуватися з батьків, або інших осіб, на утриманні яких перебувала дитина, у встановленому законом порядку на користь іншої особи, або закладу, відповідно до ст. 245 СК України, яка має права опікуна або піклувальника відносно неповнолітньої особи.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а також враховуючи положення ст. 183 СК України, суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити, та стягувати з ОСОБА_4 на користь Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2025 року й до досягнення повноліття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.01.2025 року було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, у зв`язку з задоволенням позову, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» до ОСОБА_1 , третя особа - Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради як Орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2025 року й до досягнення повноліття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. С. Петренко