ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 712/7766/24
Провадження № 22-ц/821/325/25
категорія: 304090200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - адвоката Клименка Тараса Васильовича на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у складі: головуючого судді Борейко О. М.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року ТОВ «Бізнес позика» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що 31 січня 2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 був укладений договір № 446612-КС-001 про надання кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора G-2233, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору № 446612-КС-001 про надання кредиту від 31 січня 2022 року, позивач надає відповідачу грошові кошти в розмірі 30000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.

Процентна ставка: 0,79058334 в день, фіксована; строк кредиту - 16 тижнів; комісія з надання кредиту - 4500 грн; термін дії договору - до 23 травня 2022 року.

Позивачем зобов`язання за договором № 446612-КС-001 про надання кредиту виконані належним чином і в повному обсязі, надано відповідачу грошові кошти в сумі 30000 грн.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань у останнього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 54651,34 грн в тому числі 30000 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 23243,64 грн - сума прострочених платежів по процентах, 1407,70 грн - сума прострочених платежів за комісією, яку останнім до цього часу не погашено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що договір про надання кредиту від 31 січня 2022 року не містить відомостей щодо рахунку відповідача та фінансової установи, в якій відкритий рахунок відповідачу, як позичальнику за вказаним договором, для зарахування грошових коштів за договором № 446612-КС-001 про надання кредиту від 31 січня 2022 року в розмірі 30000 грн.

Матеріали справи не містять і позивачем суду не надано жодного доказу на підтвердження доводів останнього про виконання ТОВ «Бізнес позика», як кредитодавцем, умов п. 1 договору про надання кредиту від 31 січня 2022 року, укладеного між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 ; позивачем не підтверджено жодними доказами надання останнім грошових коштів (кредиту) відповідачу, як позичальнику, у розмірі та на умовах, встановлених цим договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ТОВ «Бізнес позика» просить скасувати заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції безпідставно та помилково зазначив у мотивувальній частині рішення, що позивачем не підтверджено жодними доказами надання останнім грошових коштів (кредиту) відповідачу, як позичальнику, у розмірі та на умовах, встановлених цим договором.

Зазначає, що предметом дослідження у даній справі у першу чергу мало бути встановлення факту отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором.

Вказує, що в матеріалах справи наявне платіжне доручення № 33498 від 31.01.2021, сформоване АТ КБ «ПриватБанк», яке є належним та допустимим доказом видачі кредитних коштів, є документом первинної бухгалтерської документації, який повністю відповідає ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, яке затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Вважає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено та взято до уваги дані докази, зокрема, що кредитні кошти отримані саме у дату укладення кредитного договору та у розмірі, що встановлений п. 1 кредитного договору, а також дата перерахування коштів та сума перерахування відповідає платіжному дорученню № 33498 від 31 січня 2021 року сформованого АТ КБ «ПриватБанк».

Також вважає, що суд безпідставно відмовив у витребуванні доказів отримання відповідачем кредитних коштів та прийшов до передчасних та необґрунтованих висновків про відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів.

Фактичні обставини справи

31 січня 2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 був укладений договір № 446612-КС-001 про надання кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора G-2233, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с. 20).

ТОВ «Бізнес Позика» 31.01.2022 направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 446612-КС-001 про надання кредиту (а.с. 18-19).

31.01.2022 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 446612-КС про надання кредиту на умовах, визначених офертою (а.с. 20-21).

Зі своєї сторони, ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-2233 на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено (а.с. 22-23).

Відповідно до п. 1 договору № 446612-КС-016 про надання кредиту від 31 січня 2022 року ТОВ «Бізнес позика» надає ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 30000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Процентна ставка: 0,79058334 в день, фіксована; строк кредиту - 16 тижнів; комісія з надання кредиту - 4500 грн; термін дії договору - до 23 травня 2022 року (а.с. 20).

Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування, процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявний на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Згідно з п. 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 446612-КС-001 позичальника ОСОБА_1 , відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за договором на загальну суму 6650 грн (а.с. 38-44).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію».

У ст. 3 даного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом ч. 3, 4, 6 ст. 11 приведеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 даного Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір від 31.01.2022 № 446612-КС-001 був укладений між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 .

Факт укладення договору підтверджується: пропозицією (офертою) укласти договір № 446612-КС-001 про надання кредиту; прийняттям (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору), направлення відповідачу правил, договору.

Окрім того, в кредитному договорі зазначено адресу ОСОБА_1 , його паспортні дані, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, місце проживання, котрі належать останньому, що є підтвердженням здійсненою ним процедурою ідентифікації в розумінні положень ЗУ «Про електронну комерцію».

У справі № 524/5556/19 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, оскільки оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2023 року у справі № 757/22453/20-ц, від 26 лютого 2024 року у справі № 752/6020/21.

Слід зазначити, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 61, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17 (провадження № 61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).

У справі, що переглядається, за змістом п. 4.3.2.1 Правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» кошти надаються позичальнику протягом трьох робочих днів з дати укладення договору шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на поточний рахунок з використанням реквізитів платіжної картки відкритий на ім`я позичальника.

У контексті справи, що переглядається, первинними документами на підтвердження обставин, викладених у позові, можуть бути платіжне доручення про перерахування коштів, проведене та виконане банківською установою, або виписка з поточного банківського рахунку ТОВ «Бізнес Позика», з якого відповідачу мало б бути перераховано 30000 грн кредитних коштів.

ТОВ «Бізнес Позика», в підтвердження надання ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 30000 грн, до позову додано платіжне доручення № 33498 від 31.01.2022 про перерахування 30000 грн на рахунок № НОМЕР_2 , призначення платежу 5167-9855-1007-85533 перерах. коштів ОСОБА_1 зг. до кредитного дог. № 446612-КС-001 від 31.01.2022 (а.с. 22, 37).

Тобто матеріали справи містять докази перерахування ТОВ «Бізнес позика» 30000 грн на рахунок № НОМЕР_2 , проте відсутні докази того, що вказаний рахунок належить відповідачу по справі і чи йому видавалась картка № 5167-9855-1007-85533.

До позовної заяви ТОВ «Бізнес Позика» також був доданий детальний розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 247174-КС-004 (а.с. 38-44).

Однак, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, сплату тіла кредиту, відсотків, комісії, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Схожі за змістом обставини встановлені Київським апеляційним судом в постановах від 22 вересня 2023 року у справі № 752/10157/22, від 08 січня 2024 року у справі № 754/3192/23.

ТОВ «Бізнес Позика» також зверталось до суду із клопотанням про витребування в АТ КБ «ПриватБанк» інформації, що містить банківську таємницю, а саме чи випускалась банківська картка на ім`я ОСОБА_1 та виписку по банківській картці № НОМЕР_3 за період з 31.01.2022 по 23.05.2022 включно.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.08.2024, зокрема, в задоволенні даного клопотання відмовлено.

Ухвала суду, в цій частині, мотивована тим, що в порушення вимог ст. ст. 83, 84 ЦПК України, в клопотанні та в матеріалах справи відсутні відомості про вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, в разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтовує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України, в клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Слід зазначити, що повторно із клопотанням про витребування доказів ТОВ «Бізнес Позика» до суду першої інстанції не зверталося.

В той же час будучи обізнаним про необхідність відповідних доказів для доведення обставин на які позивач посилався, наводячи в апеляційній скарзі доводи щодо незаконності відмови у витребуванні доказів, ТОВ «Бізнес Позика» не заявляло клопотання про витребування таких доказів судом апеляційної інстанції.

Така поведінка позивача свідчить про переклад відповідних процесуальних обов`язків на суд, який, в силу принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, не уповноважений на самостійне збирання доказів.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.

Даний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року справа № 383/821/22, провадження № 61-5935св23.

Таким чином, за наявних у справі доказів та наведених висновків, викладених у постановах Верховного Суду, є правильним та не спростованим висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 31 січня 2022 року в сумі 30000 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - адвоката Клименка Тараса Васильовича - залишити без задоволення.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 23 квітня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков