Справа № 405/8011/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2025 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Мишевець Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя; визнати автомобіль марки Mitsubishi Grandis, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 спільним майном подружжя; залишити у власності відповідачу транспортний засіб Mitsubishi Grandis, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та стягнути з відповідача на її користь компенсацію частини вартості автомобіля у розмірі 62 371,00 грн. і судові витрати у справі.

Позов обґрунтовує тим, що вонаперебувала в шлюбі з відповідачем з 01.06.2001 року. Від шлюбу мають двох дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося, матеріально один одного не підтримували, шлюбні відносини повністю були припинені, а тому, відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06.07.2023 року по справі № 405/467/23 шлюб між ними було розірвано.

Протягом спільного проживання на спільні кошти ними була придбана квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль марки Mitsubishi Grandis, 2004 року випуску, державний номер - НОМЕР_1 .

Між нею та відповідачем виникають постійні суперечки, так як не можуть дійти згоди щодо добровільного розподілу майна, а тому вона змушена звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя, з визначенням за нею права власності на 1/2 частини вищевказаної квартири та 1/2 автомобіля марки Mitsubishi Grandis, 2004 року випуску, державний номер - НОМЕР_1 в порядку розподілу майна подружжя. Правовстановлюючі документи на квартиру та автомобіль було оформлено на відповідача і вони перебувають у колишнього чоловіка, посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 02.11.2023 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов, витребувано докази.

Ухвалою суду від 30.07.2024 року за клопотанням представника позивача у справі призначена судова транспортно-товарознавча експертиза, підготовче провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 14.10.2024 року підготовче провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 08.11.2024 року за клопотанням представника позивача у справі повторно призначена судова транспортно-товарознавча експертиза, підготовче провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 14.01.2025 року провадження у справі відновлено після отримання висновку експерта.

Ухвалою суду від 24.02.2025 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена, представник позивача надала суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлялася в порядку ст. 128 ЦПК України, зокрема, як шляхом направлення судової повістки за місцем проживання та оголошення на офіційному веб сайті суду, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання не подавав, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні та на надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу майна, що є у спільній сумісній власності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 01.06.2001 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 247 від 01.06.2001 року Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції. Відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06.07.2023 року по справі № 405/467/23 шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є повнолітніми.

Як зазначає позивач протягом спільного проживання на спільні кошти ними була придбана квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу посвідчений УТБ «Інкопмарк контракт» 03.07.2000 року № 58), та автомобіль марки Mitsubishi Grandis, 2004 року випуску, державний номер - НОМЕР_1 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 23.05.2006 року). Правовстановлюючі документи на квартиру та автомобіль було оформлено на ім`я відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Стаття 63 СК України передбачає рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 30.03.2016 року у справі № 6-2811цс15, від 18.01.2017 року у справі № 6-2565цс16, від 05.07.2017 року у справі № 6- 2405цс16, від 07.06.2017 року у справі № 6-2670цс16, за змістом частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Згідно із частиною п`ятою цієї статті присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідачем не доведено, що кошти на придбання спірної квартири та автомобіля були його особистою приватною власністю, відповідач не оспорює право спільної сумісної власності на квартиру та автомобіль, таким чином позовні вимоги в частині визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя підлягають задоволенню.

Оскільки, вищевказані квартира та автомобіль були придбані за час шлюбу за спільні кошти, де позивачу належить 1/2 частина, на підставі вказаних вимог закону за нею залишається право на володіння користування та розпорядження вказаним майном.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Визначаючи вартість транспортного засобу маркиMitsubishi Grandis, 2004 року випуску, державний номер - НОМЕР_1 , позивач виходила із середньої вартості таких транспортних засобів.

За клопотанням представника позивача у справі була призначена судова транспортно-товарознавча експертиза і відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 2111/24-27 від 06.01.2025 року середня ринкова вартість КТЗ маркиMitsubishi Grandis, 2004 року випуску, станом на 06.01.2025 року складає 208 340,00 грн.

Відповідачем вказаний висновок не оспорювався, а тому суд виходить із вказаної експертом вартості спірного транспортного засобу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Ваховуючи, що спірні квартира та автомобіль набуті сторонами за час шлюбу, то такі є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про їх поділ між нами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність за позивачем та відповідачем по 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визнання спільною власністю подружжя автомобіль марки Mitsubishi Grandis, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та з урахуванням висновку експерта про вартість транспортного засобу стягнути з відповідача 1/2 вартості автомобіля, а сааме: 208 340 : 2 = 104 170 грн„ залишивши право власності за відповідачем.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати, понесені нею в розмірі сплаченого судового збору в сумі 8 613,71 грн. (вісім тисяч шістсот тринадцять гривень 71 коп).

Крім того, відповідачем понесені витрати за проведення експертизи в сумі 4 543,68 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок три гривні 68 коп).

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя.

Визнати автомобіль марки Mitsubishi Grandis, 2004 року випуску, державний номер - НОМЕР_1 спільним майном подружжя.

Залишити за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Mitsubishi Grandis, 2004 року випуску, державний номер - НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля у розмірі 104 170 грн. (сто чотири тисячі сто сімдесят гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, а саме витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 613,71 грн. (вісім тисяч шістсот тринадцять гривень 71 коп) та витрати на проведення експертизи в сумі 4 543,68 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок три гривні 68 коп), а всього 13 157,39 грн. (тринадцять тисяч сто п`ятдесят сім гривень 39 коп).

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлене 14.04.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , прож. АДРЕСА_1 .

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко