Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

Справа №348/145/25

Провадження № 2/348/369/25

15 квітня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Бурдун Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Лейб`юк Є.В.,

представника позивача - адвоката Атаманюка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Надвірна в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування (виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області), -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Атаманюк В.М., звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 2013 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2015 році ОСОБА_2 звернулася з позовом до суду про стягнення аліментів з нього на утримання дочки. Рішенням Надвірнянський районного суду Івано-Франківської області у справі № 348/1365/15-ц було вирішено стягувати з нього аліменти, на утримання дочки в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, але пізніше виконавчий лист був повернутий. Спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося з самого початку, їхні погляди на життя виявилися надто суперечливими та різними та рішенням суду від 10 лютого 2016 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина деякий час проживала з ОСОБА_2 , однак, через невеликий час дочка ОСОБА_4 стала проживати разом зі своїм батьком ОСОБА_1 . Він повністю опікувався дитиною, працював у АТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» у м. Кременчук і на час його відсутності дитина залишалася у його батьків (бабусі та дідуся), які допомагали йому виховувати та доглядати дочку. 20.07.2016 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 . У них від шлюбу народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Всі ці роки позивач постійно забезпечує дочку, в той час, коли матір повністю ухиляється від таких обов`язків. Всі питання щодо виховання дочки він вирішує самостійно без участі матері, так як остання жодної участі у вихованні дитини не приймає, взагалі не надає жодної матеріальної допомоги. Теперішня дружина позивача допомагає своєму чоловіку піклуватися про дочку, займається вихованням дитини, розвитком та здоров`ям ОСОБА_7 , яка навчається у 5-В класі Коломийського ліцею № 8. ОСОБА_1 цікавиться навчанням дочки, приходить у школу до дитини, а також його теперішня дружина опікується ОСОБА_7 . За час навчання у 5 класі мати не телефонувала, не приходила в школу, не цікавилася успіхом дитини. Відповідач ОСОБА_2 не проявляє до дочки ніякої уваги, не цікавиться її зростанням та розвитком, станом здоров`я, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримувала та не підтримує дочку, немає жодного материнського інтересу та турботи, свідомо не бажала та не бажає брати участь у вихованні дочки, виявляти турботу про неї, її стан здоров`я, фізичний та моральний стан, оскільки перешкод чи заборони щодо побачень з дочкою їй ніхто не чинив і не чинить. Фактично будь-які соціальні зв`язки у матері з дитиною втратилися. Через таке відношення матері, сама дитина не має жодних почуттів до матері. Фактично запис про матір у свідоцтві про народження дочки є лише юридичною формальністю. В той же час позивачем не створювалися ніякі перешкоди у спілкуванні відповідачки з дочкою. ОСОБА_2 сама вирішилася самоусунутися від виховання своєї дочки. Пройшов час, а ставлення матері до дитини не змінилося. Відповідач не приїжджає до доньки, не приділяє ніякої уваги та не робить нічого для неї. Відповідач ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , не займається її духовним та фізичним розвитком, не забезпечує її, не надає належної материнської любові, не цікавиться життям та здоров`ям дівчинки з тих пір, як залишила її. Утримання дитини ОСОБА_3 повністю лягло на плечі батька - позивача по справі ОСОБА_1 . Оскільки позивач сам виховує дитину, то допомога відповідача є необхідною в утриманні дочки.

Враховуючи наведене просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої дочки ОСОБА_3 та стягнути з неї аліменти на утримання дитини у розмірі 1700,00 гривень, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання; також зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування (виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області) подати суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12.03.2025 ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача -адвокат Атаманюк В.М. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та додатково зазначив, що з часу, коли дитина проживає з позивачем, відповідач самоусунулася від виховання дитини, дівчинка живе без рідної матері. В 2016-2017 роках інколи, приблизно 1 раз на півроку відповідач провідувала дитину. Але, в подальшому відповідачка перестала цікавитися дитиною взагалі, не телефонує, не вітає дитину із святами, не присилає ні подарунків, ні грошових коштів на її утримання. Позивач на перших порах сам телефонував відповідачці, щоб вона могла поспілкуватися з донькою хоча би по телефону. Позивач сам опікувався дитиною ще до повторного шлюбу, батьки позивача йому в цьому допомагали. Позбавлення батьківських прав надасть дитині в майбутньому не мати обов`язку утримувати відповідача. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явилася у судове засідання, про місце, день та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною в позовній заяві та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України). Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило, відзив на позов не подала, а тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України за наявності згоди представника позивача розглядає справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

15.04.2025 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, яка занесена до протоколу судового засідання.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування (виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області) у судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином, розгляд справи просить проводити без участі їх представника. Надав на виконання ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.01.2025 року наступні документи: акт № 9 обстеження умов проживання від 14.01.2025 року, витяг з рішення виконавчого комітету, як органу опіки та піклування Коломийської міської ради Івано-Франківської області № 15 від 18.02.2025 року про затвердження висновків про доцільність позбавлення батьківських прав та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 до малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є сестрою теперішньої дружини позивача, з якою він перебуває у шлюбі близько 9 років. Донька позивача ОСОБА_4 проживає в родині її сестри та позивача, сестра забезпечує та повністю виховує дитину. Мати дитини ніколи не відвідувала дитину та не цікавилася нею. При спілкуванні з дитиною, дівчинка про маму взагалі не згадує. За весь цей час ні грошей, ні подарунків дитина від матері не бачила. Відповідачка веде антисоціальний спосіб життя.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він є тестем позивача. Про біологічну матір дитини йому нічого не відомо та він її ніколи не бачив, до дитини вона не приїздила. Дівчинка з зятем більше 8 років проживають разом з його донькою, яка є дружиною позивача. Все дитині купує батько, утримує, виховує, а його дочка доглядає дівчинку, годує, до школи збирає.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини.

Статті 150, 157 СК України закріплюють, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні.

У судовому засіданні встановлено, що з 2013 року позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де в графі батьки зазначено батьком- позивача ОСОБА_1 , матір`ю- відповідача ОСОБА_2 (а.с.8).

У 2015 році ОСОБА_2 звернулася з позовом до суду, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дочки. Рішенням Надвірнянський районного суду Івано-Франківської області у справі № 348/1365/15-ц було вирішено стягувати з нього аліменти, на утримання дочки в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, але в подальшому, постановою про повернення виконавчого документу від 26.03.3024 на підставі заяви стягувача виконавчий лист був повернутий (а.с.18).

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.21).

Після розірвання шлюбу дитина деякий час проживала з відповідачкою ОСОБА_2 , однак, приблизно з 2016 року дочка ОСОБА_4 стала проживати разом зі своїм батьком ОСОБА_1 . Позивач повністю опікувався дитиною, працював у АТ «Транснаціональна фїнансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» у м. Кременчук (а.с.10-13) і на час його відсутності дитина залишалася у його батьків (бабусі та дідуся), які допомагали йому виховувати та доглядати дочку.

20.07.2016 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.7). В шлюбі у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Позивач з дружиною, дочкою ОСОБА_11 та сином ОСОБА_12 проживають у будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується актом №45/12 від 14 листопада 2024 року та актом № 9 від 14..01.2025, для повноцінного виховання та проживання малолітньої ОСОБА_13 створені належні умови, мати дівчинки проживає окремо, вихованням дочки не займається (а.с.19,53). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копії договору дарування квартири власником даної квартири являється теперішня дружина позивача ОСОБА_5 (а.с.14-16).

Дочка сторіна ОСОБА_4 навчається у 5-В класі Коломийського ліцею № 8. Батько дівчинки цікавиться навчанням дочки, приходить у школу до дитини, а також його теперішня дружина опікується ОСОБА_7 . За час навчання у 5 класі мати не телефонувала, не приходила в школу, не цікавилася успіхами дитини, що підтверджується характеристикою з Коломийського ліцею № 8 (а.с.17).

Згідно доданих фотознімків вбачається, що вихованням дочки ОСОБА_3 займається виключно позивач. Останній проводить багато часу із дочкою, зокрема, батько з донькою та молодшим сином відпочивають та гуляють разом. Матір дитини (відповідачка) - ОСОБА_14 не фігурує на жодному фото, що свідчить про те, що вона зовсім не цікавиться життям своєї дочки ОСОБА_7 (а.с.22-28).

З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області № 15 від 18.02.2025 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітньої доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.54-56).

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV).

Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей.

Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України.

За ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п.16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно її малолітньої дитини, так як остання ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася та не спростувала доводів позивача.

Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно встановлено, що відповідачка неналежно виконує батьківські обов`язки відносно малолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що погано впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з донькою.

При розгляді даної категорії справ держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Однак реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави.

Відповідач ОСОБА_2 не займається вихованням дитини, участі у її вихованні не приймає, фінансово її не утримує, належним чином не створює гідні умови для проживання дитини. Суд розцінює такі дії відповідача, як ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини».

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання малолітньої дитини, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідач ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що є її обов`язком.

Тому, з врахуванням обставин справи, матеріального стану та стану здоров`я відповідача, яка є фізично здоровою людиною та є працездатною (доказів протилежного суду не надано), суд прийшов до висновку, що позов в частині стягнення аліментів слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1700,00 гривень, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім для задоволення першочергових потреб дитини та її гармонійного розвитку.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Оскільки за подання позовної вимоги про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. Позивач не наполягав на стягненні з відповідача на його користь понесених ним судових витрат при подачі позову до суду за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211 грн. 20 коп, а, відтак, суд вважає за можливе судові витрати, понесені позивачем, залишити за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,76-81, 141, 263- 265, 273, 280-283, 354- 355, 430 ЦПК України, ст.ст. 164-166, 180-183, 191 СК України, постановою № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень, щомісячно, починаючи з 21 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Копію рішення направити учасникам справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування (виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області) адреса місцезнаходження: 78200, Івано-Франківська область, м. Коломия, вул. Грушевського, 1.

Представник позивача- адвокат Атаманюк Володимир Михайлович, адреса для листування: 78200, Івано-Франківська область, м. Коломия, вул. Мазепи, 43, офіс 8.

Повний текст рішення складено 23. 04.2025.

Суддя Т.А.Бурдун