Справа №949/972/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Тарасюк А.М., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Дубровицької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Іващенко Ірину Ігорівну (ордер на надання правничої допомоги серії ВК №1165616 від 01 квітня 2025 року) звернулася в суд із заявою та просить встановити факт її постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 07 березня 1982 року по 07 грудня 2000 року.

Заяву мотивує тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дубровиця Рівненської області, де і проживає по теперішній час.

У період її народження інформацію про місце реєстрації громадян приватного сектору вносили в "Будинкову книгу".

У 2003 році КМУ було затверджено Тимчасовий порядок реєстрації місця проживання фізичних осіб у зв`язку з чим, у період з 2004 року відбувався процес перенесення інформації за місцем реєстрації мешканців будинків із будинкових книг у карти реєстраційного обліку фізичних осіб.

Постановою КМУ від 02 березня 2016 року №207 затверджено Правила реєстрації місця проживання, де не передбачено не лише ведення будинкових книг, а й надання цих книг для реєстрації.

У зв`язку з тим, що потреб у користуванні будинковою книгою не було, то станом її зберігання ніхто не переймався до часу внесення даних в державний демографічний реєстр і тільки тоді виявлено її втрату.

Заявник підтверджує, що вона проживає в зоні добровільного відселення, та є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС, що надає їй право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

03 червня 2022 року Рівненським окружним судом задоволено її позов до Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області в справі за №460/7386/22. Після вступу рішенням суду в законну силу 05 липня 2022 року ГУ ПФ України розпочато виплату доплат. При цьому, оновлення будь-яких документів, що приєднані до пенсійної справи, не вимагалось.

З 01 січня 2025 року пенсійні виплати згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було скасовано, а Пенсійним фондом заявлено вимогу обов`язкової наявності відомостей про факт проживання в зоні добровільного гарантованого відселення в період Чорнобильської катастрофи в Демографічному реєстрі України.

Проте, виявилось, що в Демографічному реєстрі України не зафіксовано її реєстраційних даних.

Заявник зазначає, що саме під час витребування довідки з місця проживання для поповнення історичних даних, вона виявила відсутність даних про реєстрацію місця проживання з дня народження по день звернення.

Вона, як пенсіонер, інвалід ІІ групи, потерпіла внаслідок аварії на ЧАЕС 3 категорії, і як особа, що постійно та безвиїзно проживає в м. Дубровиця, що відноситься до зони добровільного гарантованого відселення, не погоджується з порушенням її конституційних прав, у зв`язку із чим звертається до суду.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 7 ст. 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Згідно ст. 186 ЦПК України, до відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає заява вимогам, встановленим ст. 186 ЦПК України чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що у 04 квітня 2025 року ОСОБА_1 вже зверталася до суду із аналогічною ж заявою (справа №949/833/25).

Втім, 09 квітня 2025 року ухвалою суду було відмовлено у відкритті провадження, оскільки у цих правовідносинах вбачається спір про право, та роз`яснено, що відмова у відкритті провадження по справі в порядку окремого провадження не перешкоджає звернутися до суду за захистом порушеного права у порядку позовного провадження, зокрема, в порядку адміністративного судочинства.

У вказаній ухвалі також зазначено, що вона може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що була надіслана заявникові, додано усі позовні матеріали згідно ч. 3 ст. 186 ЦПК України.

Заявник ОСОБА_1 вказану ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 квітня 2025 року не оскаржувала, натомість знову звернулася до суду із заявою повторно і саме в порядку окремого провадження, не змінивши в заяві по суті нічого, тобто звернулася до суду із заявою з аналогічних підстав.

Крім цього, суд звертає увагу, що серед додатків до заяви наявна відмова Виконавчого комітету Дубровицької міської ради про у внесенні відомостей до реєстру територіальної громади з подальшою їх передачею до відомчої інформаційної системи ДМС та Реєстру про проживання на території, що належить до зони безумовного (обов`язкового) відселення або зони гарантованого добровільного відселення у період з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року, датована 25 лютого 2025 року за №Д-242, тобто це та ж сама відмова, яка подавалася ще при поданні заяви вперше, зміст заявлених вимог не змінився. Отже, це повторна подача заяви після відмови у відкритті провадження.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Відкриття провадження у справі судом можливе лише за умови відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження (ч. 1 ст. 187 ЦПК України).

Суд зазначає, що ухвала Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 квітня 2025 року не скасована, в апеляційному порядку заявником не оскаржувалася і є чинною.

Існування остаточного судового рішення у формі ухвали про відмову у відкритті провадження від 09 квітня 2025 року у справі №949/833/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Дубровицької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення з підстав наявності спору про право, на даний час унеможливлює вирішення питання про відкриття провадження у даній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Дубровицької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення повторно.

Суд зауважує, що неодноразові подання заяви з одним і тим же предметом, за умови, що заявнику відмовлено у відкритті провадження за цією ж заявою та роз`яснено право звернутися до суду з позовом на загальних підставах, можуть містити ознаки недобросовісної процесуальної поведінки.

У зв`язку з чим суд знову наголошує, що окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язано з наступним вирішенням спору про право.

У тексті заяви ОСОБА_1 серед іншого вбачається, що спеціальною підставою для звернення до суду послугувало порушення її прав на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема, що стосується виплати доплати до пенсії по рішенню Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року, яким задоволено її позов до Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області в справі за №460/7386/22.

З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2021 року (справа № 643/14985/18-ц).

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Так, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік підвідомчих суду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, передбачений змістом ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Втім, встановлення факту проживання особи на території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, до зазначеного переліку не входить.

Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що в порядку цивільного судочинства розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц.

Отже, основні положення щодо реалізації права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я врегульовано Законом України від 28 лютого 1991 року "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зі змісту рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року по справі №460/7386/22, на яке посилається заявниця у своїй заяві та яке наявне у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 з 15 серпня 2021 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

У рішенні від 03 червня 2014 року у справі "Валентина Ніканорівна Великода проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд у цьому ж рішенні констатував, що подальша дія судового рішення закінчується, коли законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

Так, відповідно до ст. 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361 гривня.

Факт проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2024 року №1524 "Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення".

Пунктом 1 вказаної Постанови установлено, що у 2025 році факт проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року для встановлення, продовження чи припинення доплат, передбачених статтею 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", у разі відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби, Реєстрі територіальної громади та в інших державних реєстрах встановлюється органами Пенсійного фонду України за сукупності таких обставин: особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи; у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відсутні відомості про зміну місця проживання такою особою у період після 01 січня 1993 року.

Заявниця ОСОБА_1 у заяві зазначає, що ГУ ПФУ в Рівненській області зупинено їй виплату доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у зв`язку з непідтвердженням нею вказаного періоду проживання на території радіоактивного забруднення.

З огляду на документи, які є у матеріалах справи, заявниця звернулася до суду з метою отримання доказу, який би підтверджував правомірність її дій, спрямованих на виплату пенсійним фондом їй доплати до пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема підтвердження факту проживання на території радіоактивного забруднення.

Тобто, предметом розгляду в даному випадку є встановлення факту, від якого залежить виникнення немайнових прав заявника, а безпосередньо право останньої на виплату пенсійних виплат, тобто існує спір про право заявника на отримання грошових коштів, що має бути предметом розгляду справи у позовному провадженні.

Таким чином, із заявлених вимог вбачається, що саме між заявницею та управлінням пенсійного фонду виник спір з приводу виплати доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, а встановлення факту постійного проживання на такій території заявниці необхідно для отримання вказаної доплати.

Як підсумок, встановлення факту заявниця пов`язує з одночасним вирішенням спору про право на пільги, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" а саме отримання доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні гарантованого добровільного відселення.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Отже, зважаючи на вищевказані норми законодавства та позицію Верховного Суду, зокрема викладену у листі від 01 січня 2012 року "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умови, коли встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Зважаючи на вказане, дана заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки спір щодо права на доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст. 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст. 4 КАС України).

З аналізу вказаних вище норм права слід зробити висновок про те, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки спір, який виник між особою, яка бажає отримувати доплату до пенсію у відповідності до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та уповноваженим органом, який здійснює призначення такого роду доплат, підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Зі змісту п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", вбачається, що у кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній на підставі. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Так, відповідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право. У даних правовідносинах, вбачається спір про право, а тому суд позбавлений права проводити розгляд даної заяви в порядку окремого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 186, 259-261, 315, 352-354 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Дубровицької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Тарасюк А.М.