Справа № 352/2206/24
Провадження № 2/352/563/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Олійника М. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Кукули О. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Короткий виклад позицій сторін.

Представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» - Тараненко А.І. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 24.08.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №674678773 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Шляхом заповнення заявки на офіційному веб сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідач отримала кредит в розмірі 17860 грн. 28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01 строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. 28.11.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. 31.12.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021 року. 31.12.2020 року сторони договору факторингу уклади додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року. Відповідно до умов договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2019 року до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором від 24.08.2021 року №674678773. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором від 24.08.2021 року №674678773. В подальшому, 05.07.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу №05/07/24, за результатами якого право грошової вимоги за кредитним договором від 24.08.2021 року №674678773 перейшло до ТОВ «Юніт Капітал». У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_1 станом на час звернення з позовом становить 75837,37 грн., з яких 17860 грн. - заборгованість по кредиту, 57977,37 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. У зв`язку з чим, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 75837,37 грн., судові витрати в розмірі 2422,40 грн., та витрати за правничу правову допомогу в розмірі 6000 гривень.

Процесуальні рішення у справі.

Ухвалою від 19 серпня 2024 року суд відкрив спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.

Заочним рішенням від 21 листопада 2024 року позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

Ухвалою від 11 березня 2025 року суд поновив пропущений строк на дання заяви про перегляд заочного рішення та призначив вказану заяву до розгляду.

Ухвалою від 26 березня 2025 року суд скасував заочне рішення та призначив справу до судового розгляду на 24 квітня 2025 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, але від представника відповідача надійшла заява про проведення судового розгляду без їх участі, просив врахувати доводи, викладені у заяві про скасування заочного рішення, відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення відсотків, нарахованих поза строком дії договору, а також зменшити розмір витрат на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Встановлені судом обставини справи.

24.08.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено у формі електронного документу з використанням електронного підпису Кредитний договір №674678773 (а.с.13-16).

Пунктом 4.1 Кредитного договору визначено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.com.

Відповідно до Довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 05.06.2023 року, позичальник ОСОБА_1 24.08.2021 року о 09:10:07 годині отримала одноразовий ідентифікатор MNV64SP9 на вказаний нею номер телефону НОМЕР_1 , який нею було введено/відправлено Товариству 24.08.2021 року о 09:11:25 годині, після чого 24.08.2021 року о 09:11:30 годині було перерахування грошових коштів позичальнику на його картковий рахунок (а.с.18).

Згідно пункту 4.2 Кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Згідно договору №674678773 від 24.08.2021 року первісний кредитор надав ОСОБА_1 у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 17860 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, що підтверджується платіжним дорученням №659с466f-a935-40f3-9457-675cccbd7e5c від 24.08.2021 року (а.с.26).

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався (а.с. 57-63, 30-31, 36-39).

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01 (а.с.50-52).

05.07.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу №05/07/24 (а.с. 86-90).

Відповідно до Реєстру боржників від 05.07.2024 року до Договору факторингу №05/07/24 від 05.07.2024 року до позивача перейшло право грошової вимоги перейшло до відповідача в сумі 75837,37 грн, з яких 17860 сума заборгованості за основною сумою боргу, 57977,37 грн сума заборгованості за відсотками (а.с.53).

Релевантні норми права та висновки суду.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитор вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Така ж правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16), від 18 січня 2022 року (справа №910/17048/17), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Так, суд встановив, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису - одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов кредитного договору.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується матеріалами справи і не оспорюється відповідачем.

Таким чином, оскільки зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, тому позивач має право вимагати сплати заборгованості.

Умовами договору визначено обов`язок позичальника сплатити кредитору проценти за користування кредитними коштами, розмір процентів, строки повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов договору і такий правочини, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мали виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору обома сторонами.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит у розмірі 17 860 гривень, а остання зобов`язалася повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними у розмірі 1,47 % на день.

Так, за умовами договору №674678773 від 24 серпня 2021 року (п.1.7) сторони встановили строк кредитування 30 днів від дати отримання кредиту з можливістю продовження строку (п.1.7. договору, п.3 паспорта споживчого кредиту).

При цьому сторони передбачили лише один випадок автоматичного продовження строку кредитного договору - у випадку надання кредиту не в день укладення договору.

Кредитні кошти відповідачу в розмірі 17 860 грн перераховані у день укладення договору 24.08.2021 року, про що свідчить копія платіжного доручення №659с466f-a935-40f3-9457-675cccbd7e5c від 24.08.2021 року (а.с.26).

У пункті 1.8 договору сторони погодили, що встановлений в п.1.7 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитора активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.

Таким чином, виходячи із змісту цього пункту договору, продовження строку договору (дисконтного періоду) є правом позичальника і він міг скористатися ним на власний розсуд.

Таким правом позичальник не скористалася, про що свідчить відсутність інформації у довідці щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» в позиції «Вчинення дій з метою продовження дисконтного періоду», поданій самим же позивачем (а.с.18).

Отже, у цих правовідносинах строк кредитного договору визначається у 30 днів, оскільки інший строк не був узгоджений сторонами, бо певна подія, обумовлена договором, не настала - позичальник не активував функцію продовження строку дисконтного періоду.

Пунктом 1.9 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 1.49.1 виключно на період строку, визначеного в пункті 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 536,55 % річних, що становить 1,47 % від суми кредиту за кожний день користування ним (а.с. 13).

Обчислення розміру процентів за користування кредитом, виходячи із визначеної у цьому пункті договору процентної ставки - 17860 х 1,47 % х 30 = 7876,26 грн.

Така ж процентна ставка та загальні витрати за кредитом в розмірі 7876,26 грн зазначені в інформації щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (а.с.14)

Лише за умови продовження дисконтного періоду розмір процентів за користування кредитом обчислюється за пунктами 1.9.1 або 1.9.2., але ця подія не настала.

Тому помилковими є вимоги позивача про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 50110,17 гривень, які були нараховані поза строком кредитування.

За законом позивач не вправі нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом після закінченні строку дії договору, тобто після 23 вересня 2021 року.

Проте, після закінчення строку кредитного договору позивач має право на стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором.

У пункті 4.3 договору визначено, що сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії кредитного договору (після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Так, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитором й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Такий розмір процентів як відповідальність за ст.625 ЦК України (за неправомірне користування кредитними коштами) визначений у п.1.9.2. договору.

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом») .

Така правова позиція міститься у постанові КЦС ВС від 30.01.2025р. у справі № 341/416/20.

Однак позивач у позовній заяві лише процитував положення частини 2 статті 625 ЦК України (а.с.3) та пункту 1.9.2 договору та не просив про стягнення з відповідача грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України та не навів такого розрахунку.

Навпаки, позивач подав лише розрахунок процентів, сума яких в розмірі 57977 грн. 37 коп. є саме заборгованістю по несплаченим відсоткам за користування кредитом, що в розумінні закону є платою за кредит, тобто за правомірне користування кредитними коштами.

Вимагаючи проценти за неправомірне користування кредитними коштами, позивач мав визначити період такого користування, застосувавши відповідну процентну ставку, вивести суму процентів, яка мала вимагатися відповідно до статті 625 ЦК України.

Тому не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що вимога про стягнення суми на підставі положень статті 625 ЦК України позивачем була заявлена.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 17 860 грн відповідно до умов договору строком на 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі 1,47 процентів від суми кредиту за кожний день користування ними, тому з відповідача необхідно стягнути заборгованість в розмірі 25736,20 грн, з яких: 17860 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 7867,20 грн сума заборгованості за відсотками.

Рішення щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 2 422 гривні 40 копійок, а всього - 8 422 гривні 40 копійок.

Матеріалами справи встановлено що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок.

З огляду на те, що позов задоволено частково (33,92%), з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 821 грн. 05 коп. (із розрахунку 2422,40 х 33,92 : 100 = 821,05).

Щодо витрат на правничу допомогу, суд звертає увагу на таке.

Позивачем ТОВ «ФК «Юніт Капітал» 05 липня 2024 року укладено договір про надання правничої допомоги №05/07/24-02 з Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» (а.с.68-70).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, пов`язаних з цією справою, позивач надав також Додаткову угоду №3 до Договору про надання правничої допомоги №05/07/24-02 від 05 липня 2024 року (а.с.72-74); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Тараненка А.І. (а.с.77); Акт приймання-передачі наданих послуг від 26 серпня 2024 року (а.с.56), відповідно до якого Адвокатське бюро «Тараненко та партнери» надало клієнтові ТОВ «Юніт Капітал» послуги пов`язані з представництвом інтересів за позовом клієнта до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, відповідно до якого витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України), зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати позивача ТОВ «Юніт Капітал» на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача, із врахуванням часткового задоволення позову, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2035,20 грн (із розрахунку 6 000 х 33,92% : 100).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 263-265, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 674678773 від 24.08.2021 року в розмірі 25736 (двадцять п`ять тисяч сімсот тридцять шість) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 821 (вісімсот двадцять одну) грн. 78 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2035 (дві тисячі тридцять п`ять) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», , місцезнаходження: вул. Рогнідинська, 4А, оф. 10, м. Київ, Київської області.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Максим ОЛІЙНИК