Справа № 308/4383/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Хамник М. М., розглянувши скаргу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на дії Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Плиски Андрія Степановича, боржник: ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Представник скаржника - ТОВ «Юридичне об`єднання «Дельта М», від імені якого діє адвокат Ярослава Гладиш, звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою на дії Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Плиски Андрія Степановича, в порядку ст. 447 ЦПК України та п. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження».

В обґрунтування скарги вказує, що Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2014 року по справі №308/6018/14-ц позов АТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (адреса: м. Харків, пр. Московський, буд. №60, ідентифікаційний код 09807750, МФО 351005, р/р НОМЕР_2 в АТ «УкрСиббанк» м.Харків) заборгованість за кредитним договором № 0 від 17.11.2006 року в розмірі 23711,64 доларів США (двадцять три тисячі сімсот одинадцять грн. 64коп.), що еквівалентно 269298,91 грн. (двісті шістдесят дев?ять тисяч двісті дев?яносто вісім грн. 91 коп.), з яких: 19 607,21 доларів США, що еквівалентно 222 683,91 грн. - заборгованість за кредитом; 3615,28 доларів США, що еквівалентно 41 059,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами; 5555,38 грн. - пеня, а також 2692,99 грн. (дві тисячі шістсот дев?яносто дві грн. 99 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На примусовому виконанні в Ужгородському міськрайонному відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження №47768252 щодо примусового виконання виконавчоголиста Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.02.2015 року по справі №308/6018/ 14-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (адреса: м. Харків, гір. Московський, буд. № 60, ідентифікаційний код 09807750, МФО 351005, р/р НОМЕР_2 в АТ «УкрСиббанк» м. Харків) заборгованість за кредитним договором N? 0 від 17.11.2006 року в розмірі 23 711,64 доларів США (двадцять три тисячі сімсот одинадцять грн. 64 коп.), що еквівалентно 269298,91 грн. (двісті шістдесят дев?ять тисяч двісті дев?яносто вісім грн. 91 коп.), з яких: 19607,21 доларів США, що еквівалентно 222683,91 грн. - заборгованість за кредитом; 3615,28 доларів США, що еквівалентно 41059,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами; 5555,38 грн. - пеня, а також 2692,99 грн. (дві тисячі шістсот дев?яносто дві грн. 99 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Згідно відповіді на адвокатський запит до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №21066 від 28.02.2025 року. АТ «УКРСИББАНК» надано ідентифікатор доступу 853ВД8Д379ВА до виконавчого провадження №47768252. Згідно даних АСВП, вищевказаний виконавчий документ, 29.12.2015 року повернуто стягувачу, керуючись п.2 ч.1 ст.47, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція Закону).

Скаржник вважає дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (до реорганізації Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції) Плиски Андрія Степановича неправомірними, необґрунтованими та такими, що порушують права та законні інтереси стягувача.

Стверджує, що Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (до реорганізації Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції) Плискою Андрієм Степановичем не взято до уваги факт наявності на праві власності в ОСОБА_1 станом на 29.12.2015 року нерухомого майна: трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що передана в іпотеку АТ «УКРСИББАНК» згідно Договору іпотеки №5535 від 17.11.2006 року, керуючись вимогами п. 2 ч.1 ст. 47, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві №47768252 від 29.12.2015 року.

Відтак, вважає, що постанова про повернення виконавчого документу стягувачові №47768252 від 29.12.15 є незаконною та такою, що порушує права та законні інтереси стягувача.

Окрім того, зазначає, що скарга направляється на адресу Суду засобами поштового зв?язку 18.03.2025 р. на 6-й день з моменту отримання Відповідь на адвокатський запит до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 21066 від 28.02.2025 року, якою АТ «УКРСИББАНК» надано ідентифікатор доступу 853ВД8Д379ВА до виконавчого провадження №47768252, та в межах строків на оскарження, визначеного положеннями п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

У судове засідання представник скаржника не з`явився, представником заявника подано заяву про розгляд справи без його участі.

Інші сторонни по справі у судове засідання не з`явилися, про дату та час проведення судового засідання повідомлялися належним чином, заяв та клопотань від сторін по справі не надходило. Пояснень суду не надали.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому, відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановлює ухвалу, якою, в разі обґрунтованості, визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Так, приписами ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

При цьому, вимогами 122-124 ЦПК України встановлено порядок обчислення процесуальних строків.

Нормами ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В розумінні вищенаведених норм матеріального та процесуального права, десятиденний строк на оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця обчислюється з моменту, коли сторона виконавчого провадження дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19, зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду.

Як випливає зі змісту поданої до суду скарги, скаржником оскаржується постанова про повернення виконавчого документа стягувачу №47768252 винесену 29.12.2025.

При дослідженні матеріалів скарги вбачається, що заявником разом із скаргою до суду подано копію відповіді (№21066 від 28.02.2025) на запит до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.02.2025року, згідно якої виконавче провадження ВП №74786681 не містить ідентифікатору доступу, оскільки виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання. Відтак, Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не має можливості надати копію Реєстру рекомендованих поштових відправлень щодо направлення постанови повернення виконавчого документа стягувачу ВП №74786681, яку разом з оригіналом виконавчого документу було направлено на адресу стягувача.

03.04.2025 судом скеровано лист керівнику апарату Ужгородського міськрайонного суду де зазначено, що для для повного, всебічного та об`єктивного розгляду вказаної цивільної справи, слід в найкоротший час передати суду з архіву Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області цивільну справу № 308/6018/ 14-ц, за позовом АТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказану справу передано суду.

Разом із тим, у матеріалах справи № 308/6018/14-ц наявна копія відповіді (№21894 від 27.01.2020) на запит до Ужгородського MB ДВС Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 27.01.2020 року з якої убачається, що 29.12.2015 року винесено постанову про повернення ВД стягувачеві по п.2 ч.1ст.47ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із наступним: «Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-УІІ встановлено мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно боржника, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку» якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установамирезидентами України в іноземній валюті та за умови що, таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Враховуючи наведене, наявна встановлена законом заборона (мораторій) на звернення стягнення на майно, що виключає можливість виконання рішення суду. Згідно довідок, які надійшли з інших реєструючих установ майно за боржником не зареєстроване, боржник доходи не отримує».

Копію вказаного документа будо подано заявником АТ «УКРСИББАНК» в додатку до заяви про видачу дублікату виконавчого листа.

Окрім того, із Автоматизованої системи документообігу суду встановлено, в провадженні судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебувала цивільна справа №308/8280/24 за скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА«УКРСИББАНК»,представник скаржника:ТОВ «Юридичнеоб`єднання «ДельтаМ»,від іменіякого дієадвокат ЯрославаГладиш, на дії Державного виконавця Відділу державної виконаної служби у місті Ужгород Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романа Владислава Яношевича в порядку ст. 447 ЦПК України та п. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, дії якої оскаржуються: Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роман Владислав Яношевич, боржник: ОСОБА_1 ..

Так, ухвалою суду від 20.02.2025 по справі № 308/8280/24 встановлено, що заявником разом із скаргою до суду подано копію відповіді (№21894від 27.01.2020) на запит до Ужгородського MB ДВС Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ)від 27.01.2020року згідно якої 29.12.2015 року винесено постанову про повернення ВД стягувачеві по п.9ч.1ст.47ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із наступним: «Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-УІІ встановлено мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно боржника, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку» якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установамирезидентами України в іноземній валюті та за умови що, таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Враховуючи наведене, наявна встановлена законом заборона (мораторій) на звернення стягнення на майно, що виключає можливість виконання рішення суду. Згідно довідок, які надійшли з інших реєструючих установ майно за боржником не зареєстроване, боржник доходи не отримує».

Вказане свідчить про наявність розбіжностей у вказаних копіях відповідей (№21894 від 27.01.2020) на запит заявника до Ужгородського MB ДВС Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 27.01.2020 року щодо підстав повернення ВД стягувачеві, які надані заявником, що відповідно має важливе значення для з`ясування всіх обставин при розгляді даної скарги.

Окрім того, вищевказане свідчить про те, що скаржнику було відомо про оскаржувану постанову до отримання відповіді на адвокатський запит (№21066 від 28.02.2025) до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.02.2025року.

Наведене дає підстави вважати, що скаржником пропущено строк, встановлений положеннями ст. 449 ЦПК України.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №6, скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Цивільне судочинство, відповідно до положень ст.12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), "Воловік проти України" від 6 грудня 2007 року, заява N 15123/03.

У Рішенні в справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

Враховуючи вище викладене, суддя приходить до переконання, що оскільки скаржником пропущено десятиденний строк для звернення із скаргою у відповідності до п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України, відсутність заяви про поновлення пропущеного процесуального строку встановленого законом, причини для поновлення процесуального строку суд не встановив, а відтак, приходжу до висновку про те, що скаргу необхідно залишити без розгляду та повернути її заявнику.

Керуючись статтями 127, 260, 449 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на дії Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Плиски Андрія Степановича, боржник: ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

Повернути заявникові скаргу із поданими до неї матеріалами.

Роз`яснити скаржнику, що він вправі повторно звернутися до суду в загальному порядку з аналогічними вимогами після усунення підстав, з яких скарга була залишена без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені в день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник