РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 рокуселище Петрове Справа № 941/674/23
Провадження № 2/941/11/25

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Колесник С. І.

при секретарі - Проценко К.В.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в селищі Петрове Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участютретьої особи приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушка Дениса Ігоровича, про визнання права власності на частку в статутному капіталі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись з позовом до суду, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, крім іншого, на частку в 35% у статутному капіталі в МПП «ВИБІР» та на частку в 35% у статутному капіталі в ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД».

02 червня 2021 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу № 113/2021.

Спадкоємцями, які у встановлений законом строк прийняли спадщину, є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як спадкоємець законом, на підставі ч. 2 ст. 1274 ЦК України, відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як спадкоємець законом, на підставі ч. 2 ст. 1274 ЦК України, відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дружина померлого (перебування у шлюбі з 23.01.2015 року по день смерті спадкодавця) та ОСОБА_7 . 29.06.2010 року.

Мале приватне підприємство «ВИБІР» ():

Дата заснування - 04.03.2002 року.

Статутний капітал - 200 000 грн.

Станом на день смерті спадкодавця, згідно Статуту і Протоколу № 1 від 12.06.2019 року Загальних зборів засновників підприємства, частка ОСОБА_4 у статутному капіталі МПП «ВИБІР» становить 35 відсотків, що складає 70 000 грн.

Приватне підприємство «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД» ():

Дата заснування 2009 рік.

Статутний капітал - 2 000 грн.

Станом на день смерті спадкодавця, згідно Статуту і Протоколу № 1 від 12.06.2019 року Зборів засновників підприємства, частка ОСОБА_4 у статутному капіталі ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД» становить 35 відсотків, що складає 700 грн.

Таким чином, спадкуванню підлягає 35 часток, які належали померлому в статутному капіталі МПП «ВИБІР», та 35 часток в статутному капіталі ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД», тобто по 1/6 частки від 35 часток в кожному статутному капіталі кожному спадкоємцю.

При визначенні розміру часток 6-ти спадкоємців у статутному капіталі кожного підприємства слід застосовувати простий та/або змішаний дріб.

Загальна частка статутного капіталу складає 100 часток. Спадкодавцю належало 35 часток від 100, тобто 35/100.

Враховуючи, що на частки в статутних капіталах МПП «ВИБІР» та ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД» - 35 відсотків (35/100), що в грошовому еквіваленті складає 70000 грн. і 700 грн. відповідно, які належать померлому, претендує 6 спадкоємців, кожному з них законом належить по 1/6 частці від 35 часток померлого, що становить 7/120 часток (35/101 тобто 35/100x1/6), що становить 11666,67 грн. у статутному капіталі МПП «ВИБІР», та 116 грн. у статутному капіталі ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД».

Тому, на думку позивачів, з урахуванням вищенаведених обставин, спадкуванню підлягає 35 часток, які належали померлому в кожному зі статутних капіталів МПП «ВИБІР» та ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД», і визначається за кожним спадкоємцем:

за ОСОБА_1 - 2/6 частки від 35 часток померлого, і становить 7/60 часток (7/120x2, тобто 7/120:1/2) в статутних капіталах МПП «ВИБІР» ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД», що в грошовому еквіваленті складає 23333,34 грн. та 233.34 грн. відповідно, з урахуванням того, що ОСОБА_5 , як спадкоємець за законом, на підставі ч. 2 ст. 1274 ЦК України, відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 ;

за ОСОБА_1 - 2/6 частки від 35 часток померлого, що становить 7/60 часток (7/120x2, тобто 7/120:1/2) в статутних капіталах МПП «ВИБІР» та ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД», що в грошовому еквіваленті складає 23 333,34 грн. та 233,34 грн. відповідно, з урахуванням того, що ОСОБА_6 , як спадкоємець за законом, на підставі ч. 2 ст. 1274 ЦК України, відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 ;

за ОСОБА_3 - 1/6 частку від 35 часток померлого, що становить 7/120 часток в статутних капіталах МПП «ВИБІР» та ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД», що в грошовому еквіваленті складає 11 666,67 грн. та 116,67 грн. відповідно;

за ОСОБА_7 - 1/6 частку від 35 часток померлого, що становить 7/120 часток в статутних капіталах МПП «ВИБІР» та ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД», що в грошовому еквіваленті складає 11 666,67 грн. та 116,67 грн. відповідно.

22 травня 2023 року до приватного нотаріуса Каліушко Д.І. позивачами були подані письмові заяви про видачу кожному свідоцтва про право власності на 2/6 частки від 35 часток померлого, що становить 7/60 часток в статутних капіталах МПП «ВИБІР» та ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД» відповідно, однак 26 травня 2023 року за вих. № 231/02-31 приватним нотаріусом Каліушко Д.І. винесено постанову про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, згідно якій у видачі свідоцтв на їх ім`я про право власності на 2/6 частки від 35 часток померлого, що становить 7/60 часток в статутних капіталах МПП «ВИБІР» та ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД» відповідно, було безпідставно відмовлено.

На підставі чого, позивачі просять суд визнати за кожним з них право власності на 2/6 частки від 35 часток померлого, що становить 7/60 часток в статутних капіталах МПП «ВИБІР» та ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД» відповідно, а також стягнути з відповідачки на їх користь судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 2147,20 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, крім того представник позивача ОСОБА_2 подав до суду письмові заперечення на надані представником відповідача пояснення, а також подав до суду заяву про стягнення з відповідачки на користь позивача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14750 грн.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні визнала позовні вимоги частково, посилаючись на додаткові пояснення свого представника.

Представник відповідачки ОСОБА_8 надала до суду додаткові пояснення, які підтримала в судовому засіданні, і просила суд позовні вимоги позивачів задовольнити частково, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_1 право власності на 2/6 від 35/200 часток померлого за кожним, що становить по 7/120 часток статутного капіталу МПП «Вибір». Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про визнання права власності на 2/6 від 35/100 часток померлого за кожним, що становить по 7/60 часток статутного капіталу ПП «Центрнафтотрейд» закрити у зв`язку з відсутністю спору в цій частині між позивачами та відповідачем. Крім того, подала до суду клопотання про стягнення з позивачів на користь відповідачки понесені нею витрати на правничу допомогу в сумі 12000 грн.

Третя особа - приватний нотаріусОлександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. всудове засідання не з`явився, але подав заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі, щодо задоволення позову заперечень не висловив.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Петрівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ч Дніпро) 23 квітня 2021 року (а.с.7 т.1), після смерті якого відкрилася спадщина, крім іншого, на частку у статутному капіталі в МПП «ВИБІР» та на частку у статутному капіталі в ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД».

02 червня 2021 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу № 113/2021 (а.с.6 т.1).

Спадкоємцями, які у встановлений законом строк прийняли спадщину, є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як спадкоємець законом, на підставі ч. 2 ст. 1274 ЦК України, відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як спадкоємець законом, на підставі ч. 2 ст. 1274 ЦК України, відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дружина померлого (перебування у шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_6 по день смерті спадкодавця) та ОСОБА_7 . 29.06.2010 року.

22 травня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Каліушко Д.І. були подані письмові заяви про видачу кожному свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/6 частки від 35 часток померлого, що становить 7/60 часток в статутних капіталах МПП «ВИБІР» та ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД» відповідно (а.с.14-15,17-18 т.1).

26 травня 2023 року за вих. № 231/02-31 приватним нотаріусом Каліушко Д.І. винесено постанову про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої у видачі свідоцтв на їх ім`я про право власності на 2/6 частки від 35 часток померлого, що становить 7/60 часток в статутних капіталах МПП «ВИБІР» та ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД» відповідно, було відмовлено (а.с.16 т.1).

Судом встановлено, що дата заснування Малого приватного підприємства «ВИБІР» () - 04.03.2002 року, статутний капітал - 200000 грн.

Станом на день смерті спадкодавця, згідно Статуту і Протоколу № 1 від 12.06.2019 року Загальних зборів засновників підприємства, частка ОСОБА_4 у статутному капіталі МПП «ВИБІР» становить 35 відсотків, що складає 70 000 грн.(а.с.19-21 т.1).

Дата заснування Приватного підприємства «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД» () 2009 рік, статутний капітал - 2000 грн.

Станом на день смерті спадкодавця, згідно Статуту і Протоколу № 1 від 12.06.2019 року Зборів засновників підприємства, частка ОСОБА_4 у статутному капіталі ПП «ЦЕНТРНАФТОТРЕЙД» становить 35 відсотків, що складає 700 грн.(а.с.22-24 т.1).

Так, обгрунтовуючи свої вимоги про визнання права власності в порядку спадкування на частку спадкодавця ОСОБА_4 в МПП «Вибір» та ПП «Центрнафтотрейд», позивачі стверджують, що частка статутного капіталу господарського товариства не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим спадкування має здійснюватися в рівних частках між всіма спадкоємцями без виділу окремої частки другому з подружжя. При цьому, в своїх доводах позивачі посилаються на норми та правові позиції, що регулюють правовідносини в ТОВ, а не в Приватних підприємствах, учасником яких був спадкодавець.

Щодо такої позиції позивачів, суд зазначає наступне.

23.01.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петрівського районного управління юстиції у Кіровоградській області повторно 16 квітня 2015 року, актовий запис №4 (а.с.185 т.1).

З 10.11.2015 року ОСОБА_4 став співзасновником МПП «Вибір» з часткою 50% в Статутному капіталі, що підтверджується протоколом зборів №1 від 10.11.2015 року (а.с.182-183 т.1).

Відповідно до ст.113 ГК України Приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці, а також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи.

Конституційним Судом України у Рішенні від 19.09.2012 N 17-рп/2012 у справі N1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства "ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України (далі - Рішення Конституційного Суду України), у пункті 1 резолютивної частини зроблено висновок про те, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Водночас у пункті 2.1 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Отже, передусім статутний капітал та майно приватного підприємства може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не в усіх випадках, а лише за умови, що це майно не є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка (якщо воно отримане, наприклад, у спадок).

ВП ВС в Постанові від 29.06.2021 № 916/2813/188.45 зробила правовий висновок про те, що висновки, викладені в Рішенні Конституційного Суду України, слід розуміти так: статутний капітал приватного підприємства - юридичної особи або майно приватного підприємства - єдиного майнового комплексу можуть бути об`єктами права спільної сумісної власності подружжя (якщо вони не є об`єктами права особистої власності одного з подружжя).

Іншими словами, пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України охоплює два різні випадки:

перший - коли майно передано у власність юридичної особи, зареєстрованої як приватне підприємство. Тоді частка в статутному капіталі такої юридичної особи (але не її майно) може належати на праві приватної спільної сумісної власності подружжю;

другий - коли йдеться про єдиний майновий комплекс, тобто про підприємство в розумінні статті 191 ЦК України, яке не передане як вклад юридичній особі, а використовується одним з подружжя без створення юридичної особи, зокрема, як фізичною особою - підприємцем. Тоді майно, яке входить до складу підприємства як єдиного майнового комплексу (але не частка в статутному капіталі майнового комплексу, бо майновий комплекс не може мати статутного капіталу), може належати на праві спільної сумісної власності подружжю.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить стаття 368 ЦК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що внесок до статутного капіталу МПП «Вибір» ОСОБА_4 вчинено за рахунок спільних сумісних коштів подружжя, тому належна йому частка в статутному капіталі МПП «Вибір» є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 60 СК України право спільної сумісної власності на майно виникає у обох із подружжя одночасно.

При цьому, статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" установлено спростовну презумпцію відомостей, унесених до єдиного державного реєстру (ЄДР). Такий висновок зроблено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі N 813/6286/15 (провадження N 11- 576апп18), від 06.02.2019 у справі N 462/2646/17 (провадження N11-1272апп18), від 19.06.2019 у справі N 826/5806/17 (провадження N 11-290апп19), від 17.06.2020 у справі N 826/10249/18 (провадження N 11-771апп19), від 01.09.2020 року у справі N 907/29/19 (провадження N 12-17гс20). Отже, наявність у ЄДР відомостей про належність частки у статутному капіталі юридичної особи лише одному з подружжя не позбавляє іншого з подружжя доводити наявність права спільної сумісної власності на частку (п.8.85 Постанови ВП ВС 29.06.2021 № 916/2813/188.45).

Щодо тверджень викладених в позовній заяві про нетотожність понять між часткою в статутному капіталі та корпоративними правами, та наявним у другого з подружжя при поділі майна правом лише на виплату компенсації вартості частки, суд приймає до уваги наступне.

ВП ВС в Постанові від 29.06.2021 № 916/2813/188.45 зазначила, що часткою в статутному капіталі товариства є сукупність корпоративних прав та обов`язків, пов`язаних з участю особи в товаристві, серед яких право на управління товариством, право на отримання частини прибутку від діяльності товариства, а також право на отримання частини майна товариства у разі виходу з нього учасника або у випадку розподілу майна товариства в процесі його ліквідації. При цьому розмір відчужуваної частки визначає обсяг окремих корпоративних прав, які переходять до нового володільця частки. Зокрема, кількість голосів, яку має новий володілець частки при голосуванні на загальних зборах учасників товариства, частини прибутку товариства, яку він має право отримати у разі виплати дивідендів, частини майна товариства, яку він може вимагати у разі виходу з товариства, що пропорційні до розміру переданої йому частки.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належало право спільної сумісної власності на частку у статутному капіталі МПП «Вибір», при цьому корпоративні права, які походять з цієї частки, за домовленістю між ними реалізовував саме ОСОБА_4 , який був учасником цього товариства.

Водночас, у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , домовленості між подружжям стосовно користування спільним майном фактично припинилися, і відповідачка, як співвласник спільної сумісної власності, має право здійснювати всі права відносно своєї половини в частці в статутному капіталі. При цьому, до спадкової маси, що має ділитися між спадкоємцями, відноситься виключно 1/2 від частки в статутному капіталі, що належала ОСОБА_4 .

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що всі доводи та твердження позовної заяви стосуються випадків саме поділу майна подружжя, коли живі обоє з подружжя. В таких випадках існує безліч варіантів поділу, як шляхом укладення договору про поділ частки в статутному капіталі, так і шляхом виплати компенсації половини вартості частки з другого з подружжя, чи з юридичної особи.

Майно та майнові права є рівнозначними об`єктами цивільних прав. У такий самий спосіб, як ділиться між подружжям майно, речі, які є об`єктами права спільної сумісної власності, має ділитися і частка в статутному капіталі, яка є спільною сумісною власністю чоловіка і дружини.

Після смерті одного з подружжя поділ майна між подружжям є неможливим, у зв`язку з чим зазначені в позовній заяві правові висновки та норми застосовуються лише в частині визначення розміру часток подружжя, а не в частині способів поділу.

В Постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2020 року у справі № 130/2319/17-ц Верховний суд зазначив: «Отже, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя. Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу спадщини.

Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя. У разі, якщо майно, яке зареєстроване за спадкодавцем, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, той з подружжя, хто є живим, може подати заяву про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Неподання такої заяви не змінює правового режиму майна, яке входить до складу спадщини.»

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, передаючи справу № 760/20948/16-ц на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вказав про необхідність відступу від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 3 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 3 червня 2015 року у справі № 6-38цс15. Згідно з цим висновком внесок одного із подружжя, який є учасником товариства у його статутний капітал є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними.

Велика Палата ВС в постанові від 10.04.2024 року в справі № 760/20948/16-ц (провадження №14-70цс22) зазначила про наявність підставі для відступу від раніше сформульованих висновків Верховного Суду в ряді постанов та сформулювала новий висновок про те, як підлягає поділу майно колишнього подружжя, яким є частка в статутному капіталі товариства. Зокрема, ВП ВС вважає, що «позивачі у такій категорії справ мають право вимагати виплати вартості частки у статутному капіталі товариства, що є відмінним від виплати половини вартості внеску засновника у статутний капітал, що в результаті може суттєво відрізнятися, оскільки якщо товариство розвивалося протягом багатьох років, то ринкова вартість частки у товаристві можу бути суттєво більшою за внесок у статутний капітал товариства. При цьому, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства. За наявності спору щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної(ринкової)вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві».

Також у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22), Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 3 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 3 червня 2015 року у справі № 6-38цс15 та зазначити, що у разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Суд виходить з презумпції про те, що вартість частки у статутному капіталі відповідає розміру внеску, якщо тільки сторона, яка стверджує про зміну цієї вартості на час розгляду справи, не доведе, що вартість частки змінилась (зросла або внаслідок звичайної діяльності товариства зменшилась).

Отже, зазначеною постановою ВП ВС змінено способи захисту подружжя в зазначених справах.

Таким чином судом встановлено, що належна ОСОБА_4 частка в статутному капіталі МПП «Вибір» є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина тільки на ту частку в статутному капіталі МПП «Вибір», яка належала йому особисто, а саме 1/2 від 35 часток, інша 1/2 від 35 часток належить ОСОБА_3 , як частка в спільному майні подружжя, тому лише 35/200 (1/2 від 35/100) частки в статутному капіталі МПП «Вибір» підлягають поділу між спадкоємцями.

Враховуючи, що кількість спадкоємців першої черги, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 становить 6 осіб, то спадщина має бути розділена між ними в рівних частках по 1/6 частки від спадкової маси кожному (а.с.1267 ЦК України). Однак, враховуючи факт відмови двох спакоємців від спадщини на користь позивачів, то за позивачами слід визнати по 2/6 від спадщини, яка складається з 35/200 часток в статутному капіталі МПП «Вибір».

Висновуючи вищевказане, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_1 право власності на 2/6 від 35/200 часток померлого за кожним, що становить по 7/120 часток статутного капіталу МПП «Вибір».

Що стосується частки спадкодавця в ПП «Центрнафтотрейд», то внесок в статутний капітал підприємства було здійснено ОСОБА_4 за рахунок особистих коштів в 2009 р. та в 2014 р., тобто до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , у зв`язку з чим ця частка не є об`єктом спільної сумісної власності, і спору в даній частині між сторонами немає, тому ОСОБА_3 не є належним відповідачем в цій частині позовних вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 пред`явлено позов до неналежного відповідача ОСОБА_3 , тому в частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про визнання права власності на 2/6 від 35/100 часток померлого за кожним, що становить по 7/60 часток статутного капіталу ПП «Центрнафтотрейд», слід відмовити.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, слід виходити із наступного.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України регламентовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також - розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18).

Відтак, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Що стосується заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

До суду стороною позивача надано:

свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №4289 від 17 травня 2019 року (а.с.232 т.1);

ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 серії АЕ №1232924 від 19 квітня 2024 року (а.с.233 т.1);

ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 серії АЕ №1179265 від 11 квітня 2024 року (а.с.38 т.2);

договір про надання правничої допомоги №26/06/23-2 від 26.06.2023 року(а.с.39-44 т.2);

додаткову угоду № 2 від 31.01.2025 року до вказаного договору, згідно якої визначено розмір витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 14 750 грн. (а.с.234-235 т.1, а.с.49-50 т.2);

платіжну інструкцію №1.89945489.1 від 03.02.2025 року про сплату ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4000 грн. за надання професійної правничої допомоги (а.с.236 т.1).

Однак, в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт, наданих послуг, а також документи, що свідчать про повну (остаточну) оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Крім того, суд звертає увагу на те, що на підтвердження фактично понесених витрат на правову допомогу, до матеріалів справи долучено платіжну інструкцію лише на суму 4000 гривень, однак інші документи, як докази на підтвердження всіх понесених витрат на правову допомогу заявлену стороною позивача в сумі 14750 гривень, буде надано суду відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З урахуванням наведеного, дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу, суд дійшов переконання, що з ОСОБА_3 на користь позивачів слід стягнути 4000 гривень фактично понесених та документально підтверджених судових витрат на оплату професійної правничої допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Що стосується клопотання представника відповідача Гулян Я.В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, інтереси відповідача ОСОБА_3 в суді представляла адвокат Гулян Я.В., що діяла на підставі договору про надання правничої допомоги №12.11 від 20.11.2024 року (а.с.244-245 т.1), ордеру на надання правничої допомоги ОСОБА_3 серії ВА №1097113 від 20.11.2024 року (а.с.243 т.1), детального опису робіт за договором про надання правничої допомоги №12.11 від 20.11.2024 року (а.с.247 т.1).

Як вбачається з договору про надання правничої допомоги №12.11 від 20.11.2024 року,

сторонами погоджено, що сума гонорару адвоката становить 12000 гривень, яка була сплачена ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 , що підтверджується квитанцією серії ААІ №126192 від 20.11.2024 року (а.с.250 т.1).

Відтак загальна сума витрат на професійну правничу допомогу понесених ОСОБА_3 у зв`язку із розглядом вказаної справи складає 12000 гривень.

Разом з тим, за змістом ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, рішенням суду позовні вимоги задоволено частково, а саме, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_1 право власності на 2/6 від 35/200 часток померлого за кожним, що становить по 7/120 часток статутного капіталу МПП «Вибір», в іншій частині позову відмовлено, тобто позовні вимоги позивачів до відповідача задоволені на 50 відсотків від заявлених позовних вимог, відповідно в позові відмовлено також на 50 відсотків.

Відтак, розмір витрат на правову допомогу, понесених відповідачем ОСОБА_3 в цій справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог складає 6000 гривень (12000*50:100).

Таким чином, з урахуванням наведеного, дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу, врахувавши складність справи та значення справи для сторони, суд дійшов переконання, що з урахуванням вимог розумності та справедливості, з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 6000 гривень судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивачів в розмірі 1073 гривень 60 копійок (2147,20*50:100).

Керуючись ст.ст.141,263,264,265,268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовільнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 2/6 частки від 35/200 часток померлого ОСОБА_4 , що становить 7/120 часток статутного капіталу МПП "Вибір"().

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 2/6 частки від 35/200 часток померлого ОСОБА_4 , що становить 7/120 часток статутного капіталу МПП "Вибір"().

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_1 сплачений ними судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесенінею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 05 травня 2025 року.

Суддя С.І.Колесник