Справа № 484/6346/23
Провадження № 2/484/29/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2025 р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Панькова Д.А.

секретаря судового засідання Бикової О.П.,

за участі представника позивача - Філатова І.Л.,

представника відповідача - Бєлоущенка А.Ж.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства "Калина" про розірвання договору емфітевзису,

УСТАНОВИВ:

16.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,1754 га, кадастровий номер :06:000:0081, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Кам`яномостівської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, яку він успадкував від батька ОСОБА_2 у 2021 році. Зазначена інформація підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 02.10.2021 року, № 547.

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер довідки 352830054) Позивач дізнався, що земельна ділянка площею 5,1754 га, кадастровий номер :06:000:0081 знаходиться у користуванні у приватного сільськогосподарського підприємства «Калина» на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 22.02.2019 року.

Ні у батька Позивача ні у самого позивача не було примірнику договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 22.02.2019 року. Вони взагалі вважали, що земля перебуває в оренді у Відповідача за договором оренди землі, а не за договором емфітевзису.

Позивач надіслав на адресу Відповідача лист від 30.10.2023 року, в якому просив приватне підприємство «Калина» про наступне:

- виплати Позивачу плату за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік за договором укладеним між приватним сільськогосподарським підприємством «Калина» та ОСОБА_2 ;

- надати Позивачу копії всіх договорів, а саме оренди, емфітевзису, додаткових угод до договорів оренди, що укладалися ОСОБА_2 із приватним сільськогосподарським підприємством «Калина», щодо земельної ділянки площею 5,1754 га кадастровий номер :06:000:0081.

Однак, Позивач відповідь на свій письмовий запит не отримав, примірники договорів йому Відповідач не надав, плату за земельну ділянку не виплатив.

Позивач наголошує на тому, що його покійний батько, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , жодної плати за договором емфітевзису не отримував за життя та він як спадкоємець теж не отримував жодних коштів за цим договором.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 395 ЦК України передбачено, що речовими правами на чуже майно є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

Частиною першою статті 407 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і фізичною особою, юридичною особою (далі - землекористувач).

Власник земельної ділянки має право вимагати від землекористувача використання її за призначенням, встановленим у договорі; власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею (частина перша, друга статті 409 ЦК України).

Частиною другою статті 410 ЦПК України встановлено, що землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом.

Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 412 ЦПК України).

Вважає, що матеріалами справи доведено, що приватне сільськогосподарське підприємство «Калина» не сплачує Позивачу плату за користування земельною ділянкою, що є порушенням умов договору, оскільки позбавляє сторону договору можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Аналізуючи викладене, вважає, що наявні передбачені законом підстави для розірвання договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 22.02.2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Надав суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи, що 22 лютого 2019 року за особистим проханням покійного батька позивача ОСОБА_2 було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) у зв`язку з тим, що останньому були потрібні кошти, які він і отримав від ПСП «Калина» відповідно до видаткового касового ордеру від 07 серпня 2019 року у розмірі 200.000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Зазначає, що твердження позивача в позовній заяві, що ні його покійний батько, а ні позивач особисто не отримували за спірним договором жодних виплат не відповідають дійсним та фактичним обставинам, оскільки всі істотні умови оспорюваного договору емфітевзису сторонами виконані в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2019 між ОСОБА_2 та приватним сільськогосподарським підприємством «Калина» укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений, щодо земельної ділянки площею 5,1754 га, кадастровий номер :06:000:0081, номер запису про інше речове право 33866864. Факт укладання договору сторонами не оспорюється.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.10.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за реєстровим № 547, позивач став власником земельної ділянки площею 5,1754 га., кадастровий номер :06:000:0081, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Кам`яномостівської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, яку він успадкував від батька ОСОБА_2 .

30.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листом, в якому повідомив, що успадкував вищевказану земельну ділянку, просив виплати йому плату за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік за оспорюваним договором емфітевзису та надати копії всіх укладених його батьком договорів.

Позивач стверджував, що його покійний батько, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , жодної плати за договором емфітевзису не отримував за життя та він як спадкоємець теж не отримував жодних коштів за цим договором.

Однак, дане твердження позивача не відповідає дійсності виходячи з наступного.

Згідно п.1.1. договору емфітевзису сторони погодили, що власник надає землекористувачу право використовувати земельну ділянку, зазначену у п.1.2 цього договору для сільськогосподарських потреб на праві емфітевзису.

Відповідно до п.1.5. вказаного договору земельна ділянка вважається переданою власником землекористувачу у користування на праві емфітевзису з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно п.2.3. договору емфітевзису, термін користування земельною ділянкою землекористувачем на праві емфітевзису складає: 21 рік з дати державної реєстрації права емфітевзису.

Крім того, відповідно до п.3.1. за користування земельною ділянкою Землекористувач оплачує власнику, плату у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) грн. у грошовій формі в касі підприємства.

В силу частин 1 статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої-другої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Згідно зі статтею 410 ЦК України (у редакції закону, яка була чинною на день підписання договору) землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору. Землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом та ефективно використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, підвищувати її родючість, застосовувати природоохоронні технології виробництва, утримуватися від дій, які можуть призвести до погіршення екологічної ситуації.

Частиною 5 статті 102-1 ЗК України (у редакції закону, яка була чинною на день підписання договору) передбачено, що укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно із частиною 9 статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) припиняються в разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку, на який було надано право користування; 3) відчуження земельної ділянки приватної власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 3-1) прийняття уповноваженим органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування рішення про використання земельної ділянки державної чи комунальної власності для суспільних потреб; 4) невикористання земельної ділянки для забудови в разі користування чужою земельною ділянкою для забудови протягом трьох років; 5) припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів емфітевзису та суперфіцію, укладених у рамках такого партнерства); 6) за згодою сторін договору емфітевзису, суперфіцію.

Статтею 141 ЗК України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, крім перетворення державних підприємств у випадках, визначених статтею 120-1 цього Кодексу; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії; з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами); и) невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1 цього Кодексу.

Також статтею 412 ЦК України визначено, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку, на який було надано право користування; 3) викупу земельної ділянки у зв`язку із суспільною необхідністю. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду, зокрема, у випадку систематичної несплати плати за користування земельною ділянкою.

Згідно видаткового касового ордеру від 07.08.2019 ОСОБА_2 були виплачені грошові кошти в розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) грн. згідно договору емфітевзису, відносно земельної ділянки кадастровий номер :06:000:0081.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-24/36002-ПЧ від 05.08.2024: підпис у графі «Підпис одержувача» у видатковому касовому ордері від 07.08.2019 виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Разом з тим, згідно доповідної бухгалтера ПСП «Калина» ОСОБА_3 на ім`я директора ПСП «Калина» ОСОБА_4 від 07.08.2019 остання повідомила, що 07.08.2019 до приміщення бухгалтерії з`явився син ОСОБА_2 ОСОБА_1 та попросив виплатити йому грошові кошти відповідно до умов договору емфітевзису від 22.02.2019 у сумі 200 000,00грн., у зв`язку із незадовільним станом здоров`я батька що і було зроблено бухгалтером ПСП «Калина».

Згідно висновку експерта № СЕ-19/111-25/6172-ПЧ від 04.02.2025: підпис у графі «Підпис одержувача» у видатковому касовому ордері від 07.08.2019 про отримання 200 000,00грн. на виконання умов договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 22.02.2019, який був укладений між батьком позивача ОСОБА_2 та ПСП «Калина», відносно земельної ділянки площею 5,1754 га, кадастровий номер :06:000:0081, номер запису про інше речове право 33866864 - виконаний ОСОБА_1 .

Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем умови оспорюваного договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), в частині внесення плати за користування земельною ділянкою були виконані в повному обсязі та виплачено позивачу, на його прохання в інтересах батька, грошові кошти в розмірі 200 000,00грн.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову повністю, то на підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України слід скасувати застосовані ухвалою суду від 10.09.2024 року заходи забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268, 278-279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Приватного сільськогосподарського підприємства "Калина" (вул. Центральна, 1/6, с. Катеринка, Первомайський район, Миколаївська область, ) про розірвання договору емфітевзису - відмовити.

На підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України, скасувати застосовані ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у цій справі від 10.09.2024 року заходи забезпечення позову, що полягають у забороні органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0081, площею 5,1754 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Кам`яномостівської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: