СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/24695/24

пр. № 2/759/1472/25

04 квітня 2025 року суддя Святошинського районного суду м.Києва Єросова І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» (03134, м.Київ, вул.Симиренка, 17) про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

18.11.2024 р. ОСОБА_3 , який представляє інтереси позивача, звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача завдану матеріальну шкоду, внаслідок залиття квартири у розмірі 45566,00 грн. та завдану моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що внаслідок бездіяльності відповідача та халатного відношення до інженерних мереж, які перебувають у квартирі АДРЕСА_2 , яка, в свою чергу є власністю ОСОБА_4 , квартиру позивача АДРЕСА_1 було затоплено двічі, що безпосередньо спричинило йому як матеріальну так і моральну шкоду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач не скористався правом подання відзиву.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі N 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі N 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження N 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі N 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі N 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі N 24/260-23/52-б).

Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10.06.2009 зареєстровано в реєстрі за № 1614, довідкою з Державного реєстру речових прав від 01.09.2024 № 393116605 та технічним паспортом на відповідну квартиру від 28.05.2009 р.

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав від 06.11.2024 № 402593078 власником квартири за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 .

20.09.2023 сталося залиття належної ОСОБА_1 на праві власності квартири АДРЕСА_1 , про що складено відповідний Акт про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 20.09.2023 р.

Так, як засвідчує Акт від 20.09.2023 причиною залиття, що трапилася на системі ЦО, ГВП (або ХВП) слугувало наступне: «У квартирі АДРЕСА_2 інженерні мережі (трубопроводи ХВП, ГВП та каналізації) закладено кахельною плиткою, під ванною вологість». Також, актом від 20.09.2023 р., як висновки і рекомендації комісії відносно зафіксованої ситуації з залиття зазначено «Виконати ремонті роботи за рахунок мешканців квартири АДРЕСА_2 ».

Так, за наслідком залиття, яке мало місце 16.10.2023 р. складено Акт про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 16.10.2023 р.

Актом від 16.10.2023 причиною залиття вказано наступне: «У квартирі АДРЕСА_2 інженерні мережі (розводка трубопроводів ХВП, ГВП) закладено кахельною плиткою. Доступу до інженерних мереж не має. Мешканців квартири АДРЕСА_2 зобов`язано виконати ремонтні роботи у своїй квартирі».

За інформацією, наданою Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», вказане підприємство неодноразово зверталося до ОСОБА_2 з приписами стосовно усунення причин затоплення квартири АДРЕСА_1 квартирою АДРЕСА_2 , надання працівникам комунального підприємства термінового доступу до інженерних мереж (ГВП, ХВП та каналізації) квартири відповідача АДРЕСА_2 для проведення обстеження згаданих мереж.

З матеріалів справи вбачається, що згадані приписи та вимоги Комунального підприємства відповідачем не були виконані.

Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість матеріальних збитків, що нанесені власнику пошкодженого майна, внаслідок затоплення однокімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 відповідні збитки (шкода) становить 45566,00 грн.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

За приписами ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зобов`язання з відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для застосування положень ст. 1166 ЦК України необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинно-наслідковий зв`язок між першим та другим елементами; г) вина завдавача шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови від 27.03.92 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 03.12.2014 року у справі N 6-183цс14, постановах Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі N 759/4781/16-ц, від 11.09.2019 року у справі N 203/2378/14-ц та від 28.08.2019 року у справі N 638/20603/16.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (п. 1 ч. 2 ст. 1167, ч. 5 ст. 1187 цього Кодексу). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Факт завдання матеріальної шкоди підтверджено Актами про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 20.09.2023 р. та від 16.10.2023 р. Вказані акти складено на підставі та у відповідності до Додатку 4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 № 927/11207 (далі - Правила).

У даному випадку суб`єктом оціночної діяльності, за результатами оцінки вказаного вище Акта, стану квартири за адресою АДРЕСА_1 , після залиття було надано висновок про вартість матеріальних збитків, що нанесені власнику пошкодженого майна, внаслідок затоплення однокімнатної квартири, що становить 45566,00 грн.

Сформований суб`єктом оціночної діяльності документ містить фотографії наслідків залиття, детальну оцінку підрахунку вартості завданої шкоди та всі необхідні відомості, які підтверджують необхідність відшкодування визначеного розміру збитків. Водночас, оцінювач обрахував ремонт саме тих приміщень і у тому вимірі, які були пошкоджені внаслідок залиття. При цьому, у даному випадку суб`єктом оціночної діяльності було підписано звіт, у якому останній попереджений про відповідальність за завідомо неправдиві відомості за наслідком проведених оціночних дій.

Відтак факт завдання збитків підтверджено належними та допустимими доказами, як того вимагає положення статей 76, 89 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачеві дійсно була завдана майнова шкода внаслідок бездіяльності та неналежного виконання обов`язків відповідачем, щодо утримання своєї квартири.

Також відповідач не надав суду жодних доказів, що залиття сталося внаслідок обставин непереборної сили, або інших доказів на спростування вказаних позивачем обставин.

Щодо розміру відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, оскільки позивачем доведено розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття нежитлового приміщення позивача, а відповідач зазначеного не спростував та не довів відсутність своє вини, враховуючи що у зв`язку із залиттям у позивача виникла необхідність проведення робіт по відновленню житлового приміщення, виходячи з принципів співмірності, розумності та справедливості, вбачається наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Таким чином, встановивши, що позивачем доведено розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття нежитлового приміщення, а відповідачем не спростовано і не доведено відсутність своєї вини, суд доходить висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Щодо відшкодування судових витрат.

26.03.2025 р. стороною позивача надіслано до суду заяву про відшкодування судових витрат разом із доказами на їх підтвердження. Так, позивач зазначає, що розрахунок суми судових витрат, які він поніс у зв`язку із розглядом справи становить 30 132, 51 грн, які складаються з наступного: 15 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу; 7 000,00 грн - витрати пов`язанні з проведенням оцінки з метою визначення вартості матеріальних збитків, які були нанесені позивачу внаслідок затоплення квартири; 968,96 грн - сума сплаченого судового збору за звернення до суду з вказаною позовною заявою.

Положеннями статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

У відповідності до частини шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Понесення витрат у розмірі 7000,00 грн. на проведення оцінки з метою визначення розміру матеріальних збитків підтверджується Договором на проведення оцінки майна від 22.11.2023 № VR231122-002, що укладений між ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН» та ОСОБА_1 , рахунком-фактурою від 22.11.2023 № VR231122-002, рахунком-фактурою від 06.12.2023 № VR231122-002/1, Актом здачіприймання наданих послуг від 07.12.2023, квитанцією від 23.11.2023 та квитанцією від 07.12.2024 № A8A9-5893-KXPH-B96H.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про відшкодування витрат на правову допомогу суд враховує позицію Верховного суду, викладену у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20). Відповідно до якої необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, позивачем не надано доказів здійснення фактичної оплати витрат на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 22, 386, 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст. 6-13, 18, 19, 77-79, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 274, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» (03134, м.Київ, вул.Симиренка, 17) про відшкодування шкоди, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) відшкодування матеріальної шкоди завданої залиття квартири у розмірі 45566,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 968,96 грн., витрат на проведення оцінки з метою визначення вартості заподіяних збитків у розмірі 7 000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова