П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Козар Михайло Володимирович, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 січня 2025 року у складі судді Бедьо В.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без розгляду на підставі ч. 5 ст. 223, п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Козар Михайло Володимирович, просить скасувати дану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки така постановлена з порушенням норм процесуального законодавства. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвала суду першої інстанції від 25.11.2024 про визнання явки позивача у судове засідання обов`язковою є необґрунтованою, оскільки не конкретизовано підстави для її визнання, не зазначено чому саме участь у судовому засіданні представника позивача не може забезпечити з`ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що посилання судом в оскаржуваній ухвалі на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №9901/11/19 не є доречним, адже в даному випадку судом не було встановлено недобросовісності поведінки позивача та її представника. Вважає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник позивача (апелянта) - адвокат Козар М.В. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Від позивача (апелянта) ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку (згідно штемпелю з Чеської Республіки) надійшла заява, в якій просить розглядати справу без її участі. Зазначає, що суд безпідставно залишив її позов без розгляду, оскільки вона перебуває в іншій країні і не мала можливості приїхати та бути присутня в судовому засіданні, бажає, щоб її шлюб було розірвано.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача (апелянта), розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що явка позивача визнана судом обов`язковою, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судові засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив, і його неявка перешкоджають подальшому розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність правової підстави для залишення вказаної позовної заяви без розгляду на підставі ч. 5 ст. 223, п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

З такими висновками не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Подібна норма міститься і в ч.5 ст.223 ЦПК України.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що умовами залишення позовної заяви без розгляду є:

- повторна, тобто друга поспіль неявка позивача в судове засідання;

- повідомлення позивача (заявника) про судове засідання належним чином;

- відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання, або неповідомлення позивачем про причини його неявки в судове засідання;

- неявка в судове засідання позивача перешкоджає вирішенню спору;

- від позивача не надходила заява про розгляд справи за його відсутності.

Аналіз змісту наведених норм процесуального закону свідчить, що обов`язковими умовами для застосування передбачених ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про день, час та місце розгляду справи, а також відсутність заяви про розгляд справи за його відсутності.

Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2024 року, 13 грудня 2024 року, 13 січня 2025 року.

Матеріалами справи стверджено, що у позовній заяві представник позивача ОСОБА_3 в прохальній частині позовної заяви просив суд розглядати справу без участі позивача та її представника.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2024 року визнано явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою.

16 грудня 2024 року представник позивача ОСОБА_3 подав до суду першої інстанції заяву, в якій повідомив, що позивач ОСОБА_1 не може прибути до суду, оскільки перебуває за межами України в Чехії. Окрім того зазначив, що всі обставини щодо причин розірвання шлюбу викладені в позовній заяві, а тому просить визнати неявку позивача в судове засідання суду поважною та задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу.

Тобто, позивач висловив позицію в справі щодо остаточного її вирішення по суті, чим реалізував своє процесуальне право.

13 січня 2025 року в судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача Козар М.В. також зазначав про поважність неявки позивача в судове засідання, оскільки така перебуває за кордоном.

Таким чином в даній справі не було встановлено недобросовісності поведінки позивача та її представника.

Матеріалами справи встановлено, що позивач скористався своїм правом подачі у прохальній частині позовної заяви про розгляд справи за її відсутності, що виключає можливість застосування норм п.3 ч.1 ст.257, ч.5 ст.223 ЦПК України для залишення позову без розгляду.

При цьому, неявка в судове засідання позивача було обумовлена поважними причинами, оскільки така перебуває за кордоном, про що було повідомлено суд першої інстанції, як в заяві від 16 грудня 2024 року, так і безпосередньо представником позивача в судовому засіданні, в якому постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував дані обставини і вище зазначені вимоги процесуального закону та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав, передбачених ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України для залишення позовної заяви без розгляду, а тому ухвала суду першої інстанції, відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Козар Михайло Володимирович, задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 січня 2025 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 07 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: