Справа № 204/9886/24
Провадження № 2/204/557/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

представниці позивача адвокатки Павленко І.О., представника відповідачки адвоката Донця С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання спільною сумісною власністю, -

У С Т А Н О В И В:

08 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки ОСОБА_2 із вимогою про поділ спільного майна подружжя (а. с. 2-3).

В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень від 01 квітня 2025 року, зазначає, що раніше сторони перебували у шлюбі, від якого у них є дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що оскільки сімейні відносини з відповідачкою не склалися, то рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2023 року судова справа № 204/12388/23 їх шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу Відповідачка змінила прізвище на « ОСОБА_4 » з « ОСОБА_5 », про що йому стало відомо з Витягу із Наказу №179 командиру в/ч НОМЕР_1 від 26 липня 24 року. Стверджує, що він намагався вирішити питання поділу майна подружжя в позасудовому порядку, але відповідачка без наявних на те правових підстав прохає суттєво відійти від рівності часток при розподілі майна між ними (10 % йому, а 90 % - їй). Так, вказує, що в Новомосковському міськрайонному суді Дніпропетровської області у судді Майної Г.Є. знаходиться цивільна справа №183/501/24 за позовом відповідачки до нього про поділ майна подружжя, де ОСОБА_2 вказала лише їх автомобіль та його банківський рахунок, при цьому не вказавши свій банківський рахунок. Тому, вважає за доцільне також розділити і її заощадження, які вона мала та накопичила за період їхнього шлюбу, навіть, якщо вони вже зняті. Вказує, що з наданої АТ «КБ «Приватбанк» роздруківки депозитного рахунку в доларах США, убачається, що відповідачка при перших їх непорозуміннях в 2022 році передбачливо зняла грошові кошти 23 жовтня 2022 року, а потім в квітні та травні 2023 року. Вважає, що з наданої інформації банку вбачається, що розподілу підлягають грошові кошти у розмірі 600 доларів США, які відповідачка ОСОБА_2 зняла в листопаді 2023 року з рахунку НОМЕР_2 , договір SAMDNWFD201, тоді коли шлюбні відносини та ведення спільного господарства сторонами припинено з 11 серпня 2023 року. Враховуючи, що на теперішній час депозит вже знято, вважає, що він має право на його частину, а тому відповідачка має сплатити йому частину розміру депозиту, що був накопичений під час шлюбу у розмірі 300 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 01 квітня 25 року, що становить 12 426 гривень. Тому прохає суд визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові заощадження, що знаходяться на депозитному рахунку ОСОБА_2 в АТ «КБ «Приватбанк» ( НОМЕР_2 Договір SAMDNWFD201) у розмірі 600 доларів США, які були знятті в листопаді 2023 року та здійснити розподіл спільного сумісного майна подружжя в рівних частках, стягнувши з ОСОБА_2 на його користь ОСОБА_1 частину грошових коштів у розмірі 300 доларів США, що еквівалентно 12 426 гривень.

Ухвалою суду від 14жовтня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 10 годину 30 хвилин 06 листопада 2024 року (а. с. 20), копія якої надіслана учасникам справи до відома 14 жовтня 2024 року за вихідним № 24514/24-вих/2/204/3850/24 (а. с. 21).

23 грудня 2024 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідачки адвоката Донця С.О. (а. с. 46-47), в якому він позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує.

В обґрунтування відзиву зазначено, що з банківських депозитних рахунків відповідачки убачається, що кошти, які подружжя тримало в період шлюбу на депозитних рахунках, відкритих на ім`я дружини, були зняті з депозиту в період шлюбу і витрачені на потреби сім`ї. Тому вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Прохав суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні представниця позивача адвокатка Павленко І.О., позовні вимоги підтримала, прохала суд їх задовольнити, обґрунтування надала аналогічні тексту позовної заяви.

У судовому засіданні представник відповідачки адвокат Донець С.О., позовні вимоги заперечував, обґрунтування надав аналогічні тексту відзиву за позовну заяву, прохав відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони з 10 квітня 2018 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2023 року у справі № 204/12388/23, яке набрало законної сили 09 січня 2024 року (а. с. 10).

Сторони від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , що видано повторно 16 серпня 2023 року (а. с. 9).

З виписки АТ «КБ «Приватбанк» по картці/рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору SAMDNWFD201 (а. с. 35)у, що по-перше, даний рахунок є валютним у доларах США, по-друге, у серпні 2023 року відповідачкою даний рахунок поповнено на 600 доларів США, а в листопаді 2023 року з нього зняті всі кошти 600 доларів США (а. с. 35).

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

За змістом статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до вимог ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що кошти на депозитний рахунок відповідачкою покладено у серпні 2023 року, а зняті останньою з нього в листопаді 2023 року, тоді як шлюб між сторонами розірвано 09 січня 2024 року (у день набрання рішенням законної сили), що в свою чергу, свідчить про те, що дані кошти вносилися відповідачкою на депозитний рахунок у період її перебування у шлюбі з позивачем.

Як убачається з виписки АТ «КБ «Приватбанк» по картці/рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору SAMDNWFD201 (а. с. 35), даний рахунок є валютним (у доларах США).

Крім того, з даної виписки вбачається, що у листопаді 2023 року ОСОБА_2 було знято з вказаного рахунку 600,01 доларів США.

В свою чергу, доказів того, що дані кошти були витрачені відповідачкою на потреби сім`ї останньою суду не надано.

Відповідно до вимог ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з вимогами п. п. 6.3., 7.1.4. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків визначаються нормативно-правовими актами НБУ та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками.

Відповідно до вимог п. 10.20. Постанови НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» з вкладного (депозитного) рахунку фізичної особи-резидента в іноземній валюті за розпорядженням вкладника або за його дорученням кошти повертаються шляхом виплати готівкою; перерахування на власний поточний або власний вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті.

За таких обставин, грошові кошти за договором банківського вкладу, оформлений на ім`я відповідачки із АТ «КБ «Приватбанк» є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу між ними у рівних частках, оскільки відкритий під час зареєстрованого шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.

У п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Верховний Суд у своїй постанові від 20 червня 2018 року у справі № 756/14404/15-ц вказав на те, що грошові кошти банківського вкладу є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу між ними в рівних частках. Крім того, зазначив, що оскільки відповідач не довів факту повернення йому вкладу саме в національній валюті України, тобто в гривні, а не в доларах США, і такі доводи спростовані умовами договору банківського вкладу та випискою з нього, на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частина вказаних коштів у розмірі 18 307,11 дол. США.

З огляду на викладене, враховуючи те, що рахунок НОМЕР_2 і додаткові рахунки до договору SAMDNWFDSAMDNWFD593226201 від 29 серпня 2023 року відкриті у АТ «КБ «Приватбанк» на ім`я відповідачки у валюті рахунку долари США, приймаючи до уваги те, що перебуваючи у шлюбі з позивачем у серпні 2023 року відповідачка поклала на вказаний рахунок грошові кошти в сумі 600 доларів США, які пізніше (у листопаді 2023 року) зняла в сумі 600,01 доларів США, після чого 09 січня 2024 року шлюб сторонами було розірвано, суд доходить переконливого висновку про те, що кошти банківського вкладу є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають розподілу між ними в рівних частках, а відтак з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у сумі 300 доларів США, що становить частину суми даного банківського вкладу відповідачки.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання спільною сумісною власністю подружжя заощаджень ОСОБА_2 в АТ «КБ Приватбанк» у розмірі 600 доларів США та, стягнення з відповідачки на користь позивача частини суми цих грошових коштів, у розмірі 300 доларів США.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір, покладається на відповідачку.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 279, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) про поділ майна подружжя та визнання спільною сумісною власністю задовольнити частково.

Визнати грошові кошти на депозитному рахунку ОСОБА_2 у сумі 600 (шістсот) доларів США спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину розміру грошових коштів на депозитному рахунку у сумі 300 (триста) доларів США.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Повний текст рішення складено 23 квітня 2025 року.

Суддя А.І. Приваліхіна