Номер провадження 2-о/754/295/25
Справа № 754/6125/25
У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2025 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Державна прикордонна служба України про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною вище заявою, відповідно до якої просить суд видати обмежувальний припис, яким встановити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2

- заборонити будь-які контакти (особисті, телефонні, електронні) з дитиною ОСОБА_3 без офіційного дозволу суду та опікуна;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 500 м до дитини та її опікуна ОСОБА_1 ;

- вилучити у ОСОБА_2 будь-які документи дитини, які можуть бути використані для незаконного переміщення за межі Великобританії;

- повідомити правоохоронні органи Великобританії та України про потенційну загрозу викрадення дитини;

- доручити Державній прикордонній службі України внести ОСОБА_2 до бази осіб, яким заборонено перетин державного кордону з неповнолітньою ОСОБА_3 без письмового дозволу опікуна.

Вирішуючи питання про відкриття провадження за заявою та призначення її до розгляду у досить скорочені строки, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Так, заява про видачу обмежувального припису подається до суду у порядку, передбаченому главою 13 розділу ІV ЦПК України та повинна відповідати як загальним вимогам, передбаченим у ст. 175, 177 ЦПК України, так і спеціальним, які передбачені ст. ст. 350-1, 350-2, 350-3, 350-4 ЦПК України.

Суд вивчивши та дослідивши заяву й додані до неї документи на предмет відповідності нормам ЦПК України, дійшов висновку про необхідність залишення заяви без руху з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України у разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин положеннями чинного ЦПК України чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки не можливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.

Суд, дослідивши додані до заяви документи встановив, що на підтвердження обставин зазначених у заяві заявник не надав жодного доказу. Навпаки, як слідує з довідки слідчого слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві Черниша Ю.О. 05.08.2024 року до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява ОСОБА_1 (заявника) про те, що з січня 2024 року припинила виходити на зв`язок його рідна донька ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_2 (кривдник) та по теперішній час місцезнаходження їх невідомо. За вказаним фактом управлінням поліції внесено відомості до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (додаткова відмітка - зникнення безвісти).

Отож, в порушення ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, заявником у заяві наведено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, тоді як на їх підтвердження не надано жодних належних та допустимих доказів та не було ініційовано питання про їх витребування у разі неможливості надати.

Водночас суд зазначає, що відповідно до пунктів 3, 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.

Крім того, згідно зі ст. 350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальнии? припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом Украі?ни "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом Украі?ни "Про забезпечення рівних прав та можливостеи? жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Тобто у випадку домашнього насильства можуть бути застосовані такі заходи:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заявник серед іншого у прохальній частині заяви просить суд про:

- вилучити у ОСОБА_2 будь-які документи дитини, які можуть бути використані для незаконного переміщення за межі Великобританії;

- повідомити правоохоронні органи Великобританії та України про потенційну загрозу викрадення дитини;

- доручити Державній прикордонній службі України внести ОСОБА_2 до бази осіб, яким заборонено перетин державного кордону з неповнолітньою ОСОБА_3 без письмового дозволу опікуна.

Такі вимоги заяви не входять до передбаченого ст. 350-6 ЦПК України переліку заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом Украі?ни "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом Украі?ни "Про забезпечення рівних прав та можливостеи? жінок і чоловіків". Крім того, на підтвердження таких вимог заявником суду не надано жодного документу (доказу).

Згідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Зважаючи на викладені обставини, скорочені строки розгляду справи про видачу обмежувального припису (не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду), суд дійшов висновку, що вказані недоліки перешкоджають прийняти обґрунтоване та законне рішення у справі, тому з метою реалізації прав особи на доступ до правосуддя, заяву про видачу обмежувального припису слід залишити без руху надавши заявнику строк для усунення недоліків заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

У разі неможливості отримання таких доказів самостійно із відповідним обґрунтуванням такої неможливості у їх отриманні, звернутися до суду з клопотанням про їх витребування із зазначенням осіб, у яких необхідно витребувати такі докази.

Керуючись ст.ст. 175-177, 260, 261, 294, 350-1-350-4, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Державна прикордонна служба України про видачу обмежувального припису, - залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити заявнику, що у разі не усунення вказаних недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява, згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, вважається неподаною та повертається заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.М. Панченко