Справа № 158/2168/23
Провадження № 2/0158/10/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2025 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Корецької В.В.
за участю секретаря - Процик Л.В.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на будівельні матеріали та конструкторські елементи, -
в с т а н о в и в :
Адвокат Степанюк О.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на будівельні матеріали та конструкторські елементи.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 спільно проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_8 . У 2016 році вони вирішили викупити сусідню квартиру та земельну ділянку належну відповідачам, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Зазначає, що 15.11.2016 року ОСОБА_7 відповідно до договору завдатку передав ОСОБА_5 завдаток за вказане майно у розмірі 3000 доларів США. Згідно даного договору останній мав передати покупцеві оригінали правовстановлюючих документів на квартиру.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, після смерті останнього ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_3 , що останній не має ніякого права на вищевказане самочинно побудоване нежитлове приміщення, оскільки воно побудоване на його земельній ділянці та належить йому.
Ухвалами судді Ківерцівського районного суду Волинської області Польовою М.М. від 17.07.2023 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та призначено підготовче провадження. У частині позовних вимог до ОСОБА_9 відмовлено.

01.08.2023 року від відповідача ОСОБА_5 до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх безпідставністю, зазначив, що не мав жодних правових відносин із позивачем.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.12.2023 року по даній справі призначено судову комплексну оціночно-будівельну, будівельно технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.03.2024 року поновлено провадження у даній справі.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.05.2024 року по даній справі призначено судову будівельно технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області Корецькою В.В. від 18.10.2024 року вказану справу прийнято до свого провадження та поновлено провадження у справі.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.12.2024 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Степанюк О.В. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Лавренчук О.В. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку від 31.05.2023 року, власниками земельної ділянки площею 0,0454 га, кадастровий номер :01:001:2791, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 /т.1, а.с.23/.

У судовому засіданні, що ОСОБА_9 померла, що підтверджується відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області від 07.07.2023 року /т.1, а.с.35/.

Як вбачається із копії договору про завдаток (між фізичними особами) від 15.11.2016 року, ОСОБА_7 (покупець) передає ОСОБА_5 (продавець) завдаток у сумі еквівалентній 3000 доларів США у рахунок оплати за договором купівлі-продажу квартири та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 /т.1, а.с.11/.

Відповідно до п. п. 3, 4 вищевказаного договору, вартість зазначеної земельної ділянки за договором купівлі-продажу становить еквівалентно 8000 доларів США. Договір купівлі-продажу укладається до 01.06.2017 року. При передачі завдатку Продавець передає Покупцеві оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а саме свідоцтво про право власності, договір купівлі-продажу, що підтверджується підписами під даним договором. Документи передаються до 01.12.2017 року.

Згідно відповіді Ківерцівської міської ради №26/06-06 від 20.10.2022 року, жодних дозвільних документів для створення об`єктів будівництва на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , Ківерцівською міською радою не надавались /т.1, а.с.10/.

Водночас, як вбачається із доданої представником позивача ілюстрованої фототаблиці, що не заперечується сторонами по справі, на земельній ділянці по АДРЕСА_2 розташована самочинна забудова /т.1, а.с.25/.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожен зокрема, зазначили, що ОСОБА_7 разом із ОСОБА_3 здійснювали будівництво самочинної забудови, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , який привозив будівельні матеріали показав суду, що оплату за будівельні матеріали здійснював ОСОБА_7 . Разом з тим, також повідомив, що ОСОБА_3 перебував на будівництві та здійснював відповідні роботи.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23.05.2022 року, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 /т.1, а.с.13/.

Як вбачається із висновку судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №240531/2_ЮШ від 27.09.2024 року, експертом складено перелік та кількість використаних будівельних матеріалів і конструктивних елементів з будівництва об`єкта нерухомого майна (самочинного) на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:2791, за адресою: АДРЕСА_3 . У відповідності до зведеного кошторисного розрахунку, загальна вартість будівництва об`єкта нерухомого майна (самочинного) на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:2791, за адресою: АДРЕСА_3 , становить 877943 грн. Прямі витрати по будівництву становлять 684772 грн. /т.1, а.с.180-212/.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Право власності виникає за наявності певних юридичних фактів, які передбачено цивільним законодавством.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення частини першої цієї статті дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а частина друга цієї статті визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом уведення в дію «законів». Більше того, верховенство права як один з фундаментальних принципів демократичного суспільства є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах: від 20 травня 2010 року «Україна-Тюмень» проти України» (заява № 22603/02); від 25 червня 1996 «Амюр проти Франції» (Amuur v. France); «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece), № 25701/94, § 79, ECHR 2000-XII; «Малама проти Греції» (Malama v. Greece), № 43622/98, § 43, ECHR 2001-II).

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За вимогами частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 цього Кодексу).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Моментом виникнення майнових прав, а саме суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності.

За положеннями частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, будівництво на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Сторона позивача як в обгрунтування позовної заяви так і в судовому засіданні вказує, що в даному випадку мало місце самовільна побудова нежитлового приміщення та посилається на застосування ст. 376 ЦК України та ст. 331 ЦК України.

Проте, згідно із статтею 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

До прийняття об`єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації права власності на цей об`єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно існує право власності лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано у процесі будівництва (абзац 1 частини 3 статті 331 ЦК ).

Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд відхиляє посилання сторони позивача на застосування положення статті 331 ЦК України, оскільки ця стаття регулює правовідносини сторін за наявності усієї дозвільної документації, тобто документів, що підтверджують право власності чи користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 909/175/18).

Таким чином, правовий статус незавершеного та самочинного будівництва є різним, оскільки об`єктом незавершеного будівництва є сукупність будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, а отже, є майном, а щодо самочинного будівництва такі способи захисту не застосовуються.

Визнання права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані для самочинного будівництва, є неефективним способом захисту цивільного права, така позовна вимога фактично зводиться до узаконення самочинного будівництва у непередбачений законом спосіб, тобто до визнання права власності, що є неприпустимим, зокрема згідно із статтею 376 ЦК України (постанова Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц, провадження № 61-39287св18).

Вказані висновки також узгоджуються із висновками ВС у Постанові від 04 жовтня 2023 справа № 446/1/22, провадження № 61-12893св22.

Отже, здійснення самочинного будівництва нежитлового приміщення, унеможливлює визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва.

Разом з тим, судом встановлено, що саме ОСОБА_7 було укладено договір про завдаток (між фізичними особами) від 15.11.2016 року, також останнім здійснювалася оплата за будівельні матеріали, що підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 .

Представником позивача всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів підтвердження наявності будь-яких досягнень домовленостей, у тому числі договірних між ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , про спільне здійснення будівництва, а також на підтвердження того, що будівництво самочинного нежитлового приміщення, придбання будівельних матеріалів і конструктивних елементів здійснювалося за грошові кошти, які належали позивачу.

Поряд з цим, у матеріалах справи наявна відмова приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Грудзевич Т.О. від 26.05.2022 року, про прийняття спадщини ОСОБА_3 , після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 /т.1, а.с.12 на звороті/.

Відтак, суд вважає, що за відсутності належних доказів на підтвердження будь-яких досягнень домовленості між сторонами, факту придбання будівельних матеріалів та конструктивних елементів, вимоги про визнання права власності на будівельні матеріали та конструкторські елементи є безпідставними.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали та конструкторські елементи, не підлягають до задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову судом відмовлено, судовий збір понесений позивачем до відшкодування не підлягає.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на будівельні матеріали та конструкторські елементи - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Представник позивача ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідачі:

ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_5 ;

- ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_6 .

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_7 .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 17.04.2025 року.