Провадження № 22-ц/812/697/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 квітня 2025 року м. Миколаїв

справа № 484/4298/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Філатовим Іваном Леонідовичем, на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 19 лютого 2025 року під головуванням судді Панькова Д.А, повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 24 лютого 2020 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №001, за яким остання отримала кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту 3000 грн на платіжну картку, який в подальшому був збільшений до 32 477, 60 грн.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що станом на 04 червня 2024 року складає 53125 грн 05коп., з яких: 32477 грн 60 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 20647 грн 45 коп. - заборгованість за процентами.

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 - адвокат Філатов І.Л. просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що твердження позивача у позовній заяві про наявну заборгованість відповідачки станом на 04.06.2024 року у розмірі 53 125 грн 05 коп. не відповідає дійсності, оскільки не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Відповідач не надавала згоду на збільшення кредитного ліміту і не користувалася збільшеним лімітом. Більш того, згідно кредитного паспорту сума ліміту не могла перевищувати 10 000 грн. Вважає, що з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 посилання позивача на Умови публічної пропозиції на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб є незаконним та позивач не мав права самостійно збільшувати кредитні ліміти відповідачу. Також, на думку представника відповідача, позивач штучно збільшував заборгованість відповідачки збільшуючи тіло кредиту. Крім того зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих письмових доказів про те, що було задоволено заяву ОСОБА_1 та відкрито їй поточний рахунок, видано за цим договором банківську картку та нею були отриманні кошти.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 001 від 24 лютого 2020 року станом на 04 червня 2024 року в розмірі 53125 грн 05коп., з яких: 32477 грн 60 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 20647 грн 45 коп. - заборгованість за процентами та 2422 грн. 40 коп. судового збору, а всього стягнуто 55547 грн. 45 коп.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася кредитна заборгованість у зазначеному позивачем розмірі, що підлягає стягненню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Філатов І.Л. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Філатов І.Л. зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 001 від 24 лютого 2020 року. Так, в заяві про відкриття карткового рахунку відповідачка просила встановити кредитний ліміт 3000 грн, сплата відсотків та їх розмір сторонами не погоджені. Як вбачається з наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку, ОСОБА_1 внесла кошти на погашення заборгованості у розмірі 28 705 грн 91 коп., проте всупереч умов укладеного сторонами договору кошти позивачем розподілялись на погашення тіла кредиту та відсотків. Отже відповідачка внесла на погашення заборгованості кошти, що перевищують розмір отриманих кредитних коштів, однак суд не надав належної оцінки зазначеним обставинам та доказам. Крім того, зазначає, що відповідачка не надавала своєї згоди та не мала намірів збільшувати кредитний ліміт, умови публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що містяться в матеріалах справи, не містять підпису ОСОБА_1 , отже з огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін. Подібний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, однак в порушення ст. 263 ЦПК України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд першої інстанції проігнорував зазначений висновок. Крім того апелянт зауважив, що, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є саме первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості складений банком сам по собі не є достатнім доказом її наявності у розмірі зазначеному у розрахунку та не підтверджує здійснення відповідачем фінансових операцій, що узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15, від 17 грудня 2021 року у справі № 278/2177/15-ц. Позивачем не надано суду належних та допустимих письмових доказів про те, що було задоволено заяву відповідача та відкрито поточний рахунок, чи було видано їй за цим договором банківську картку та відповідно встановлений кредитний ліміт та нею були отриманні кошти.

Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями частини першої статті 1048, частини першої статті 1049 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 24 лютого 2020 року між АТ "ПУМБ" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачкою Заяви №001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 6).

Вказаною заявою ОСОБА_1 просила Банк відкрити на її ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та видати їй кредитну картку з кредитним лімітом у 3 000 грн. Розрахунковий день 30 число місяця, строк дії кредитного ліміту 12 місяців з дня надання кредитного ліміту, зі спливом вказаного строку кредитний ліміт продовжується кожного разу на той самий строк разі відсутності заперечень будь-якої із сторін або підстави для його скорочення у порядку визначеному ДКБО.

Відповідно до вказаної заяви, ОСОБА_1 підтвердила, що отримала платіжну картку і ПІН у неушкодженому стані.

Також вказаною заявою, особисто підписаною відповідачкою, передбачена процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 47,88%.

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, її підписання є беззастережним підтвердженням, що відповідач приймає публічну пропозицію АТ "ПУМБ" на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ "ПУМБ" в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування.

До Заяви №001 позивач додав також Публічну пропозицію АТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з додатками (а.с. 9-24).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачки за кредитним договором №001 станом на 04 червня 2024 року складає 53125грн 05коп., з яких: 32 477 грн 60 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 20 647 грн 45 коп. - заборгованість за процентами.

З матеріалів справи вбачається, що АТ "ПУМБ" свої зобов`язання за кредитними договорами виконало належним чином, надавши ОСОБА_1 грошові кошти у кредит. Зі змісту письмових пояснень представника відповідачки слідує, що факт користування кредитними коштами ОСОБА_1 визнавала та таке підтверджується випискою по рахунку відповідачки (а.с. 30зв.-37).

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 в порушення взятих на себе зобов`язань несвоєчасно та не в повному обсязі погашала кредитну заборгованість.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно встановив, що згідно з наявними у справі доказами зобов`язання за кредитним договором відповідачкою належним чином не виконані, а тому відповідно до ст. 1054, 1048 ЦК України існують підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості по кредиту та процентам у зазначеному позивачем розмірі.

Посилання апеляційної скарги на те, що сплата відсотків за користування кредитними коштами та їх розмір сторонами не був погоджений не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються змістом власноручно підписаної ОСОБА_1 24 лютого 2020 року Заяви №001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у якій сторони у належній письмовій формі погодили процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 47,88%.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Верховний Суд у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 201/5527/16-ц, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц дійшов висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_1 на підставі укладеного із позивачем кредитного договору вона користувалась кредитними коштами та частково здійснювала погашення заборгованості, проте несвоєчасно та не у повному обсязі.

Таким чином, надана АТ «ПУМБ» виписка за картковим рахунком позичальника ОСОБА_1 підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту.

На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів суд першої дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, що станом на 04 червня 2024 року складає 53125 грн 05коп., з яких: 32477 грн 60 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 20647 грн 45 коп. - заборгованість за процентами.

Відповідачкою існування вказаної заборгованості за тілом кредиту належними достатніми та переконливими доказами не спростовано, власного контррозрахунку заборгованості не надано, тоді як надана позивачем виписка з карткового рахунку є належним та допустимим доказом користування ОСОБА_1 кредитними коштами та наявності у неї заборгованості.

За такого аргументи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_1 кредитної заборгованості перед Банком - суперечать встановленим обставинам справи, а тому не заслуговують на увагу.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції правових висновків, викладених постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки зазначена справа не є релевантною до справи, яка переглядається, за фактичними обставинами, оскільки у самій підписаній відповідачкою заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування викладені усі суттєві умови, притаманні кредитному договору строк кредитування, сума кредиту, порядок пролонгації договору, розмір процентів користування кредитними коштами, що виключає необхідність звертатися до інших документів Банку (Публічної пропозиції тощо) для з`ясування змісту спірних правовідносин.

Так, виписка з особового рахунку ОСОБА_1 свідчить про фактичне користування відповідачкою кредитними коштами в розмірі, що значно перевищує встановлений 24 лютого 2020 року первісний кредитний ліміт (3 000 грн), що підтверджує її згоду на збільшення кредитного ліміту. Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до АТ «ПУМБ» із заявою про незгоду із збільшенням кредитного ліміту, матеріали справи не містять, що свідчить про узгодження із відповідачкою зміни кредитного ліміту, а тому не можуть бути враховані посилання апеляційної скарги на те, що АТ «ПУМБ» в односторонньому порядку, без згоди відповідачки, збільшував кредитний ліміт.

Отже судом першої інстанції на підставі належним чином оцінених наданих сторонами доказів були повно встановлені фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, і доводи апеляційної скарги висновків суду про наявність підстав для задоволення позову не спростовують.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні передбачені ч. 13 ст. 141 ЦПК України підстави для зміни розподілу судових витрат, проведеного судом першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Філатовим Іваном Леонідовичем, залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 23 квітня 2025 року.