Справа № 740/235/24
Провадження № 2/740/41/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,

за участю:

представника позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Васюка Д.Г.,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 адвоката Середи Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 у січні 2024 року звернулася до суду з позовом та, з урахуванням заяви від 30.07.2024 її представника - адвоката Васюка Д.Г. про зміну предмета позову та зменшення розміру позовних вимог, просить поділити автомобіль BMW X 5, 2010 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , залишивши його у власності ОСОБА_2 та стягнути із ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 253 965 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що з березня 2017 року сторони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а 06.06.2019 офіційно зареєстрували шлюб. З початку спільного проживання вони мали спільний бюджет за рахунок якого купували побутову техніку, одяг, продукти харчування, їздили на відпочинок та робили певні заощадження на майбутнє.

У шлюбі з відповідачем за рахунок спільних коштів, а також коштів позичених у знайомих, був придбаний автомобіль марки BMW Х5, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Державна реєстрація автомобіля була проведена на ім`я відповідача.

Спірний автомобіль купувався для потреб сім`ї, витрати по його утриманню здійснювались також за рахунок спільного бюджету.

У 2021 року шлюб між сторонами було розірвано. У 2022 році позивачка, разом з дочкою, внаслідок збройної агресії з боку рф змушена була виїхати за межі України. Повернувшись в Україну в кінці 2023 року вона запропонувала ОСОБА_2 сплатити їй половину вартості спірного автомобіля, проте останній відмовився і почав категорично заперечувати щодо існування її прав на автомобіль, який знаходиться у його постійному користуванні.

У зв`язку з цим, вона змушена звернутись до суду для захисту своїх майнових прав.

Представником відповідача адвокатом Середою Д.А. подано відзив на позов ОСОБА_4 , у якому просить відмовити у його задоволенні. В обгрунтування зазначає, що ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що під час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти, в тому числі, взяті в позику, був куплений автомобіль марки BMW Х5, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який ОСОБА_4 вважає спільним майном подружжя. При цьому ОСОБА_1 не заявляє позовну вимогу про визнання спірного автомобіля спільним майном подружжя. Бажаючи отримати компенсацію за спірний автомобіль, ОСОБА_1 у позовних вимогах не зазначила кому із сторін його слід виділити, що в свою чергу у разі задоволення таких вимог, може привести до колізій у здійсненні права власності. Таким чином, у зв`язку з обранням ОСОБА_1 неефективного способу захисту прав її позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, ОСОБА_2 також не погоджується з доводами ОСОБА_1 в частині того, що спірний автомобіль був придбаний за рахунок спільних коштів, оскільки він був фактично придбаний за позичені у знайомих кошти. Позивачка у поверненні цих коштів матеріальної участі не брала, адже їх повернення відбулось уже після розірвання шлюбу, а за час шлюбу її заробітків вистачало лише на кишенькові витрати. За спільні кошти сторони робили ремонт у квартирі АДРЕСА_1 , купували меблі, побутову техніку тощо.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не брала участі у поверненні коштів, позичених для купівлі спірного автомобіля, тому і вимагати компенсації вартості його 1/2 частки вона не може.

Також ОСОБА_2 не погодився з вартістю спірного автомобіля, визначеною за доданим до позову ОСОБА_1 звітом про оцінку транспортного засобу № 002-24.

У відповіді на відзив представник ОСОБА_1 адвокат Васюк Д.Г. вказав, що СмалійО.М намагається захистити своє право шляхом поділу спільного майна автомобіля, який є неподільною річчю і такий поділ має відбутись через отримання позивачкою компенсації вартості її частки у спільному майні. Обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права передбачений законом, є належним та ефективним і в повній мірі відновить порушене право. Звіт про оцінку транспортного засобу складений відповідно до вимог чинного законодавства, тому відсутні підстави визнавати його недопустимим доказом. ОСОБА_2 не звертався за рецензуванням звіту, не надав доказів невідповідності звіту вимогам законодавства у сфері оціночної діяльності.

У поданому запереченні (на відповідь на відзив) представник ОСОБА_2 адвокат Середа Д.А. просить залишити без розгляду відповідь на відзив представника позивачки, як таку, що подана з пропуском процесуального строку для її подачі, визнати дії представника позивачки з подання відповіді на відзив зловживанням процесуальними правами, визнати недопустимим і недостовірним доказом звіт № 002-24 про оцінку транспортного засобу та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У зустрічній позовній заяві, поданій 02.02.2024 представником первісного відповідача ОСОБА_2 адвокатом Середою Д.А., ОСОБА_2 просить визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці у праві спільної часткової власності на автотранспортний засіб марки BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 302 996, 80 грн.

В обгрунтування зустрічного позову зазначено, що у серпні 2020 року сторони вирішили придбати для потреб сім`ї місткий та зручний автомобіль і оскільки кошти, які ОСОБА_2 отримав від продажу попереднього автомобіля він уклав у розвиток бізнесу, ним із ОСОБА_1 було вирішено взяти гроші для придбання автомобіля у позику.

05.09.2020 він узяв у позику у свого знайомого ОСОБА_5 16 000 доларів США, а 12.09.2020 придбав транспортний засіб автомобіль марки BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Оскільки ОСОБА_5 є давнім знайомим ОСОБА_2 , він надав кошти у позику на довготривалий термін до 01.01.2024.

Під час перебування з відповідачкою у шлюбі, позичені кошти ОСОБА_5 не повертали, тобто погашення заборгованості за рахунок спільних коштів подружжя не відбувалось.

24.12.2022, тобто майже через півтора роки після розірвання шлюбу, позивач за зустрічним позовом повернув позикодавцю 16 000 доларів США за рахунок власних коштів.

Спірний автомобіль придбаний сторонами в інтересах сім`ї, і позивачу та відповідачу належить право власності на 1/2 частину майна. Разом з тим, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У сторін, крім права спільної сумісної власності на придбаний за рахунок позичених коштів автотранспортний засіб унаслідок укладення договору позики, виникає також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Оскільки ОСОБА_2 сплатив заборгованість за договором позики у розмірі 16000 доларів США, наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частини сплаченого ОСОБА_2 боргу за договором позики, тобто 8000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 31.01.2024 складає 302 996,80 грн.

Оскільки автомобіль є неподільною річчю, вважає, що її поділ необхідно здійснити шляхом визнання ідеальних часток 1/2 та 1/2 без реального розподілу і залишити його у спільній частковій власності з ОСОБА_1 .

У подальшому представником ОСОБА_2 адвокатом Середою Д.А. 13.11.2024 подано заяву про зміну предмету позову, у якій просив: - залишити у власності ОСОБА_2 транспортний засіб - легковий автомобіль марки BMW X5 2010 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , припинивши на нього право спільної сумісної власності подружжя; - стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 49 031,80 грн.

В обгрунтування вимог зазначено, що метою ОСОБА_2 є поділ спільного сумісного майна подружжя. Таким майном є неподільна річ спірний автомобіль. Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі, але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації. Якщо за позовом одного із подружжя суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у неподільному майні, таке судове рішення не буде ефективним для захисту відповідних прав та інтересів.

Вважає, що суд має стягнути із ОСОБА_1 49 031,80 грн. - різницю 1/2 частки вартості автомобіля, визначеної судовим експертом, та 1/2 частини від 16000 доларів США, що становить 8000 доларів США, які були взяті в позику для купівлі автотранспортного засобу та повернуті ОСОБА_2 за рахунок особистих коштів.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Васюком Д.Г. подано відзив на зустрічну позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. В обгрунтування зазначає, що ОСОБА_2 не надав жодного належного доказу на підтвердження факту отримання та витрачання запозиченої суми в інтересах сім`ї. ОСОБА_1 про існування розписки та факту позики коштів у заявленій ОСОБА_2 сумі дізналась лише під час розгляду даної справи. Будь-яких претензій з приводу солідарного виконання умов договору позики ОСОБА_2 не пред`являв їй ні на момент розірвання шлюбу, ні на момент виконання зобов`язання щодо сплати позики. Вважає, що розписку про позику коштів було виготовлено після відкриття провадження у даній справі і вона є сфальсифікованою.

Крім того, у самій зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 підтверджує факт наявності станом на 2020 рік спільних з відповідачкою коштів, отриманих від продажу попереднього автомобіля, необхідних для купівлі спірного автомобіля. При цьому, ОСОБА_2 стверджує, що нібито витратив ці кошти на розвиток власного бізнесу, проте відповідних доказів не надає.

У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву, представник ОСОБА_2 адвокат Середа Д.А. вказав, що спірний автомобіль сторонами було придбано за час перебування у шлюбі, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. З Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів ОСОБА_1 та утриманих з них податків за період з 01.01.2017 по 31.12.2020 слідує, що вона не мала доходів для внесення до сімейного бюджету для купівлі спірного автомобіля. Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 , наданих Пенсійним фондом України (форма ОК-7), він також не мав достатніх доходів для внесення до сімейного бюджету для купівлі зазначеного транспортного засобу. Отже, запозичення коштів для придбання спірного транспортного засобу цілком узгоджується з матеріальним станом сторін. Доводи ОСОБА_1 , що про зазначену позику вона дізналась тільки із зустрічного позову спростовується доводами її первісного позову, в якому вона зазначила наступне: абз. 5-7 «В шлюбі з відповідачем за рахунок спільних коштів, а також коштів запозичених у знайомих, був придбаний автомобіль марки BMW X5 2010 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Державна реєстрація спірного автомобіля була проведена безпосередньо на ім`я відповідача. Рішення щодо купівлі спірного автомобіля приймалось спільно, ми обирали марку та комплектування. Спірний автомобіль купувався для потреб сім`ї. Ми використовували його для подорожей, поїздок на відпочинок, а також в інших сімейних справах».

Таким чином, ОСОБА_1 у своєму первісному позові визнала наявність спільних боргових зобов`язань для купівлі автомобіля, а також витрачання запозичених коштів для потреб сім`ї. Виходячи з цього, доводи ОСОБА_1 у цій частині не заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Письмова згода іншого з подружжя на укладення договору позики передбачена у випадках для укладення договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Доводи ОСОБА_1 , викладені у первісному позові, свідчать про те, що вона не тільки знала про наявність боргових зобов`язань в інтересах сім`ї, але була і ініціатором позики коштів, що в свою чергу свідчить про її згоду.

ОСОБА_2 не пред`являв претензій до ОСОБА_1 з приводу виконання зобов`язань на момент розірвання шлюбу і на момент виконання зобов`язань у зв`язку з тим, що державна реєстрація права власності спірного автотранспортного засобу була проведена безпосередньо на нього, претензій щодо поділу спільного майна на момент розірвання шлюбу сторони не мали. Більше того, слід врахувати й те, що за час спільного проживання сторонами був зроблений ремонт в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , купували меблі, побутову техніку тощо. Із врахуванням таких обставин, ОСОБА_2 вважав, що спір про поділ сумісного майна придбаного під час шлюбу відсутній.

Щодо фальсифікації розписки про запозичення коштів, то такі доводи ОСОБА_1 є припущеннями, необґрунтованими жодним належним і допустимим доказом.

У поданому запереченні (на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву) представник ОСОБА_1 адвокат Васюк Д.Г. зазначив, що під час перебування у шлюбі сторони мали заробіток та певні заощадження. Частина спільних коштів була акумульована у транспортні засоби, які купувалися і продавалися під час подружнього життя. До коштів одержаних від продажу кожнього попереднього автомобіля, сторони додавали певну суму і купували дорожчий автомобіль. У такий спосіб відбувалося збільшення вартості спільного майна. Як зазначив ОСОБА_2 , на момент купівлі спірного автомобіля сторони мали кошти від продажу попереднього автомобіля. Таким чином, основна частина коштів, необхідних для купівлі спірного автомобіля була наявна у сторін. Необхідно було додати лише частину коштів, якої не вистачало. Такі кошти ОСОБА_1 безпосередньо запозичувала у своїх знайомих, та повернула їх упродовж півроку. Загальна сума запозичених коштів не перевищувала 2000 доларів США. Про позику, отриману ОСОБА_7 , ОСОБА_1 не знала, згоди на це не давала. Надана ОСОБА_2 розписка не підтверджує використання запозичених коштів в інтересах сім`ї, та саме для купівлі спірного автомобіля. В такій позиці не було ніякої необхідності, окрім наміру ОСОБА_2 використати запозичені кошти для розвитку щойно відкритого власного бізнесу.

Ухвалою судді 15.01.2024 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження спірного автомобіля.

Ухвалою судді 16.01.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду 29.02.2024 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, об`єднано у одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ майна; постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; витребувано відомості про джерела/суми виплачених доходів ОСОБА_1 ; призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу та на час її проведення провадження зупинено.

26.04.2024 провадження у справі поновлено для вирішення клопотання судового експерта.

Ухвалою суду 10.05.2024 у задоволенні клопотання судового експерта про проведення автотоварознавчої експертизи без натурного огляду автомобіля відмовлено, провадження у справі зупинено на час проведення судової автотоварознавчої експертизи.

24.06.2024 поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експерта та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду 15.11.2024 за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Васюк Д.Г. підтримав вимоги первісного позову та просив їх задовольнити, з урахуванням заяви про зміну предмета позову та зменшення розміру позовних вимог, і залишити спірний автомобіль у власності ОСОБА_6 та стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 253 965 грн. У задовленні зустрічного позову просив відмовити. Пояснив, що спірний автомобіль був придбаний за кошти, отримані сторонами у шлюбі від продажу попереднього автомобіля. Частину, що не вистачала у розмірі 2000 доларів США, ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_8 . ОСОБА_1 заперечує, що автомобіль був придбаний за кошти, запозичені ОСОБА_2 у ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 та його представник - адвокат Середа Д.А. підтримали вимоги зустрічного позову та просили їх задовольнити, а у задоволенні первісного позову - відмовити. ОСОБА_9 пояснив, що спірний автомобіль придбаний ним у шлюбі з ОСОБА_1 за рахунок коштів, взятих ним у позику в інтересах сім`ї у ОСОБА_5 у розмірі 16 000 доларів США, які він після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 повернув ОСОБА_5 . Гроші ж від продажу попереднього автомобіля він використав для розвитку бізнесу, на спільний сімейний відпочинок, частково залишилися. Спірний автомобіль був куплений приблизно за 16 000 доларів США. Про взяття коштів у позику у ОСОБА_5 він написав розписку ОСОБА_5 . Сплачував йому проценти за користування коштами по 65 доларів США кожного місяця, хоча у розписці про такі умови позики це не зазначав. Після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 , згодом повернув борг ОСОБА_5 і він віддав розписку, а також ОСОБА_5 написав сам розписку про отримання коштів у рахунок повернення боргу та передав йому. Коли дізнався про пред`явлення ОСОБА_1 до нього позову у даній справі, проконсультувався із адвокатом і передав йому дані розписки. Що сталося з оригіналом його розписки йому не відомо.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

Відповідно до акта про підтвердження факту проживання від 05.01.2024, мешканці будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно з дітьми ОСОБА_13 та ОСОБА_14 проживали однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_3 з березня 2017 року по січень 2022 року (а.с. 17).

За поясненнями сторін, від шлюбу вони дітей не мали. ОСОБА_15 і ОСОБА_16 діти від попередніх шлюбів.

Власником даної квартири є ОСОБА_1 , де зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_17 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.08.2008, інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно та довідками про зареєстроване місце проживання (а.с. 8, 18, 22, 125 зворот).

У зареєстрованому шлюбі сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували з 06.06.2019 по 30.03.2021, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та про розірвання шлюбу (а.с. 11, 12, 50, 51).

У період перебування в шлюбі, на підставі договору, укладеного 12.09.2020 у ТОВ "Прогрес Автотрейд" придбано автомобіль BMW X 5, 2010 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та у Територіальному сервісному центрі 7443 зареєстровано ОСОБА_2 власником автомобіля (а.с. 13, 76, 52, 176).

Згідно зі звітом №002-24 про оцінку транспортного засобу, виконаним приватним підприємством «Агенство по експертній оцінці майна «Дисконт-К» від 04.01.2024 ринкова вартість даного транспортного становить 661 572 грн (а.с. 14-16).

Відповідно до звіту №09/24 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, виконаному СПД " ОСОБА_18 " від 31.01.2024 ринкова вартість даного транспортного складає 508 325,43 грн (а.с. 64-74).

За висновком судової автотоварознавчої експертизи №289/24-24 від 07.06.2024 ринкова вартість автомобіля складає 507 930,00 грн (а.с. 153-167).

ОСОБА_2 з 21.01.2020 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з основним видом діяльності ремонт обладнання зв`язку, про що свідчать відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадськихї формувань (а.с. 56).

За даними з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків обліковано суму нарахованого доходу ОСОБА_1 у виді соціальної допомоги у сумі 695,79 грн у 2017 та 2018 роках. Також обліковано доходи згідно податкової декларації у 2018 році - 16000 грн, у 2019 році - 50076 грн, у 2020 році - 48000 грн (а.с. 115).

За відомостями Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування по формі ОК-7 обліковано суму доходу ОСОБА_1 за 2017 рік - 0 грн, за 2018 рік - 18615 грн, за 2019 рік - 50076 грн, за 2020 рік - 43615 грн (а.с.19).

За відомостями Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування по формі ОК-7 обліковано суму доходу ОСОБА_2 за 2020 рік - 53061 грн, за 2021 рік - 72500 грн, за 2022 рік - 13000 грн, за 2023 рік - 0 грн (а.с.79).

Відповідно до копії розписки ОСОБА_2 від 05.09.2020, він отримав у позику від ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 16 000 доларів США для купівлі автомобіля, які зобов`язується повернути до 01.01.2024 (а.с. 53).

В матеріалах справи міститься аркуш паперу формату А4 зі слідами виконання рукописного тексту нечитабельного (а.с. 198), наданого у судовому засідання представником ОСОБА_2 - адвокатом Середою Д.А. з поясненнями, що даний доказ є оригіналом боргової розписки ОСОБА_2 від 05.09.2020.

Згідно з копією та оригіналом розписки ОСОБА_5 від 24.12.2022, він отримав в рахунок повернення боргу від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 16 000 доларів США (а.с. 54, 197).

Свідок ОСОБА_5 надав показання, що знайомий із ОСОБА_1 близько 10 років, а з ОСОБА_2 близько 5-6 років. ОСОБА_1 говорила, що потрібні гроші і домовилися, що він поговорить з цього приводу з її тодішнім чоловіком ОСОБА_2 . За результатами зустрічі і обговрення з ОСОБА_2 позичив приблизно у серпні-вересні 2020 року ОСОБА_19 16 000 доларів США, про що ОСОБА_2 склав розписку, яка зберігалася у свідка до грудня 2022 року. У розписці не обумовлювали сплату відсотків. Усно домовилися про сплату ОСОБА_2 за користування коштами щомісячно 5% від суми позики, що становило 65 доларів США, які ОСОБА_2 сплачував у гривнях по курсу НБУ на день сплати. ОСОБА_2 говорив, що гроші потрібні для купівлі автомобіля. На час надання грошей у позику ОСОБА_2 знав його близько місяця, але довіряв, так як знав його брата і дружину, котрі були порядними людьми, і так же відрекомендовували і ОСОБА_2 . Тіло позики в сумі 16 000 доларів США одним платежем йому ОСОБА_2 повернув перед Новим Роком у кінці грудня 2022 року, про що він склав розписку ОСОБА_2 , після чого обидві розписки, про отримання ОСОБА_2 від нього грошей у позику та про повернення йому ОСОБА_2 позики, віддав ОСОБА_2 .

Вирішуючи обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

Фактичними обставинами, якими обгрунтовані зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , зазначено те, що спірний автомобіль придбаний ним у шлюбі з ОСОБА_1 за рахунок коштів, взятих ним у позику в інтересах сім`ї у ОСОБА_5 у розмірі 16 000 доларів США, які він після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 повернув ОСОБА_5 .

За таких обставин, з посиланням на положення ч. 4 ст. 65 СК України ОСОБА_2 зазначає, що при поділі майна підлягають врахуванню також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Суд наголошує, що за приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із вказаними нормами цивільного закону обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

На підтвердження укладення договору позики з ОСОБА_5 і придбання за кошти, отримані в позику, спірного автомобіля, а також поверення ОСОБА_5 отриманих згідно договору позики коштів після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 , суду ОСОБА_2 надано: копію розписки ОСОБА_2 від 05.09.2020 про отримання в позику від ОСОБА_5 16 000 доларів США (а.с. 53), копію розписки ОСОБА_5 від 24.12.2022 про отримання в рахунок повернення боргу від ОСОБА_2 16 000 доларів США (а.с. 54), аркуш паперу формату А4 зі слідами виконання рукописного тексту нечитабельного (а.с. 198), оригінал розписки ОСОБА_5 від 24.12.2022 про отримання в рахунок повернення боргу від СмаліяМ.М. 16000 доларів США (а.с. 197), показання ОСОБА_5 .

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів, спірний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_2 12.09.2020 на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 78, 176).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №319/1669/16, від 08.07.2019 у справі №524/4946/16, від 12.09.2019 у справі №604/1038/16, від 23.04.2020 у справі №501/1773/16-ц, від 14.09.2022 у справі №130/82/2015.

Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригінала розписки у позикодавця, згідно зі статтею 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17.

Дослідженням поданих сторонами доказів установлено, що суду не надано оригіналу розписки ОСОБА_2 від 05.09.2020 з читабельним текстом про отримання в позику від ОСОБА_5 16 000 доларів США. На аркуші паперу (а.с. 198) зміст тексту не читається.

За такого, суд не бере його до уваги та згідно з вимогами ч. 6 ст. 95 ЦПК України також і копію розписки ОСОБА_2 від 05.09.2020 про отримання в позику від ОСОБА_5 16000 доларів США (а.с. 53).

Надаючи оцінку оригіналу розписки ОСОБА_5 від 24.12.2022 про отримання в рахунок повернення боргу від ОСОБА_2 16 000 доларів США (а.с. 197), суд звертає увагу, що її зміст містить лише твердження ОСОБА_5 про отримання ним в рахунок повернення боргу від ОСОБА_2 коштів, але відсутня вказівка про дату виникнення зобов`язання (боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_5 ) у межах якого вказані кошти отримані ОСОБА_20 від ОСОБА_2 .

Отже, матеріали справи не містять письмових доказів, які підтверджують отримання ОСОБА_2 у позику від ОСОБА_5 грошових коштів саме до придбання спірного автомобіля.

Щодо показань свідка ОСОБА_5 , який суду повідомив, що надав кошти у позику ОСОБА_2 у серпні вересні 2020 року, то з урахуванням вимог ст. 1047 ЦК України про письмову форму договору позики, такі, на думку суду, є недостатнім доказом для підтвердження змісту умов договору, зокрема щодо його дати, що позбавляє суд як визначити його правову природу, так і пересвідчитися у доведеності істотних обставин для справи, у тому числі щодо часу виникнення боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_5 , про виконання яких надано розписку ОСОБА_5 від 24.12.2022, а саме, чи виникли такі у період шлюбу сторін по справі. Між тим, шлюб між сторонами розірвано 30.03.2021. З цієї дати пройшов значний час до складення 24.12.2022 розписки ОСОБА_21 . Як зазначено у зустрічному позові ОСОБА_2 , він із ОСОБА_5 є давніми знайомими і неодноразово один одного виручали з різних питань. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів, інший належний ОСОБА_2 автомобіль Toyota RAV 4 був перереєстрований на нового власника по договору купівлі-продажу 11.09.2020, тобто за день до придбання спірного автомобіля (а.с.177).

Означене свідчить, що сукупністю наданих ОСОБА_2 доказів, які не є переконливими, достатньо вагомими і узгодженими між собою, не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, про те, що спірний автомобіль придбаний ним у шлюбі із ОСОБА_1 за рахунок коштів, взятих ним у позику в інтересах сім`ї у ОСОБА_5 у розмірі 16 000 доларів США, які він після розірвання шлюбу із ОСОБА_4 повернув ОСОБА_5 .

Оскільки укладення одним з подружжя договору позики саме у період шлюбу не доведено, а відповідно не доведено і використання запозичених коштів в інтересах сім`ї, фактичних підстав для застосування норм ч. 4 ст. 65 СК України до спірних правовідносин при розгляді справи у суді не встановлено, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо обгрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 суд ураховує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (абзац другий частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі № 203/284/17 (провадження № 61-7751св19) вказано, що: «статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує».

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.08.2021 у справі № 553/2152/19 (провадження № 61-6722св21) зазначено, що: «відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують».

Тобто, для подружжя передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Той з подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

ОСОБА_2 не оспорює презумпцію права спільної сумісної власності на придбаний у шлюбі спірний автомобіль, а стверджує про його придбання за рахунок коштів, взятих ним у позику в інтересах сім`ї, що з урахуванням наведених вище висновків суду не доведено наявними у матеріалах справи і дослідженими судом доказами, а тому правових підстав для визнання спірного автомобіля особистим майном ОСОБА_2 немає, і учасники справи таких вимог не заявляють.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Сторонами не заперечується, що спірний автомобіль набутий за час шлюбу у їх спільну сумісну власність, як і рівність їх часток у праві власності на нього. Також учасниками справи не висловлено заперечень щодо вартості автомобіля, визначеної згідно з висновком судової автотоварознавчої еспертизи, проведеної у ході підготовчого провадження у справі.

Ураховуючи вищевикладене, презумпцію рівності часток, суд дійшов висновку про те, що спірний автомобіль перебуває у спільній сумісній власності сторін, є неподільною річчю, зареєстрований за відповідачем і перебуває у фактичному користуванні відповідача, тому на користь позивачки згідно з вимогами статей 60, 61, 70, 71 СК України підлягає стягненню грошова компенсація належної частки у спільному майні подружжя, яка становить половину ринкової вартості автомобіля 253 965 грн (507 930 грн / 2 = 253 965 грн).

Поділ спільного сумісного майна має наслідком припинення правового режиму спільної сумісної власності на майно, та оскільки спірний автомобіль підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації 1/2 частки його вартості, відповідач набуває на автомобіль, який зареєстрований на нього, право особистої приватної власності, що підлягає визнанню за рішенням суду про поділ сумісного майна.

Доводи про те, що первісним позивачем обрано неналежний спосіб захисту права через незаявлення ОСОБА_1 позовної вимоги про визнання спірного автомобіля спільним майном подружжя, суд відхиляє і при ухваленні рішення на виконання вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України ураховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30.09.2020 у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19); від 24.03.2021 у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084ск20).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 (пункт 98), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29.06.2021 у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 143), від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25.01.2022 у справі №143/591/20 (пункт 8.31)).

Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанов Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Таким чином, заявлення окремої вимоги визнати спірний авомобіль об`єктом спільної сумісної власності не потрібне, оскільки визнання такого права не гарантує отримання відповідної компенсації.

Інші доводи учасників справи не спростовують вищенаведених висновків щодо вирішення позовних вимог сторін. При цьому, суд звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_5 , грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки BMW X 5, 2010 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , у сумі 253 965 (двісті п`тдесят три тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 00 коп, та визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки BMW X 5, 2010 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Карпусь