Справа № 314/775/24
Провадження № 2/314/101/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

17.04.2025 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Капітонова Є.М.,

секретар судового засідання Дерко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав,

за участю представника позивача Павлюк О.В.

відповідача ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 є матір`ю малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , виданого Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 31.10.2017), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , виданого Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 05.12.2018), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданого Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 07.11.2023).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 є батьком малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , виданого Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 31.10.2017), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , виданого Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 05.12.2018), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданого Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 07.11.2023).

На обліку служби у справах дітей Вільнянської міської ради з 28.12.2023 перебувають малолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 як такі, що опинились в складних життєвих обставинах, які проживають за адресою: АДРЕСА_2 з батьками, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно інформації Вільнянського районного відділу ДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.02.2024 № 82/32.3-01-30 реєстрація народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проведена відповідно до ст.126 Сімейного Кодексу України. Батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мати - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно інформації Вільнянського районного відділу ДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 08.02.2024 № 81/32.3-01-30 реєстрація народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проведена відповідно до ст.126 Сімейного Кодексу України. Батько- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мати- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно інформації Вільнянського районного відділу ДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.02.2024 № 83/32.3-01-30 реєстрація народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проведена відповідно до ст.133 Сімейного Кодексу України. Батько- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мати- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно інформації Вільнянського районного відділу ДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.02.2024 № 89/32.3-01-30 зареєстровано шлюб громадян ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 інспекторами ювенальної превенції ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо відповідального батьківства, наголошувалось на неухильному виконанні своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей, проходженні курсу лікування від алкогольної залежності, недопустимості скоєння домашнього насильства.

Згідно повідомлення Вільнянського міського центру соціальних служб від

06.02.2024№ 20 родина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває на обліку Вільнянського МЦСС ВМР як така, що опинилась в складних життєвих обставинах, послугу соціального супроводу не отримує. Основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини є низький рівень виховного потенціалу, конфліктна ситуація між подружжям, зловживання батьків алкогольними напоями.

Згідно висновку від 13.02.2024 № 02-02-12/187 Вільнянська міська рада, як орган опіки та піклування, вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей, відібрати малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у батьків, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення їх батьківських прав.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав визначених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому позов не визнала. При цьому зазначила, що вона виправляється, а чоловік призваний на військову службу. Прохає суд не відбирати дітей.

Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне.

Відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно довідки ТОВ «Трансформація медікал» ОСОБА_2 пройшла курс лікування від алкоголізму.

Відповідно до довідки ТЦК та СП від 22.07.2024 № 1/4/5030 ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації.

З оглянутого судом висновку оцінки потреб сім`ї вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_2 влаштувалась на роботу, почала вести здоровий спосіб життя.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення від 18 грудня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначає наступне:

47. Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. theUnitedKingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). 48. Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). 49. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari&Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). 50. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatismutandis, справу "Хазе проти Німеччини" (Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки" (WallovaandWalla v. theCzechRepublic), N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки" (HavelkaandOthers v. theCzechRepublic), N 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К.А. проти Фінляндії" (K.A. v. Finland), N 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії" (Moser v. Austria), N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі.

Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону).

Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Матеріали цивільної справи свідчать про недоведеність з боку позивача обставин того, що відповідачі не виконують батьківських обов`язків в тій мірі, яка може мати наслідком позбавлення батьківських прав.

Позивачем не доведено, що розлучення дітей з батьками є необхідним в інтересах дітей та те, що позбавлення батьківських прав є виключним, крайнім та безальтернативним заходом направленим на забезпечення виховання та навчання дітей.

У зв`язку із зазначеним суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відмову в його задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 258-259, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

День складення повного тексту судового рішення 17.04.2025.

Суддя Євген Миколайович Капітонов

17.04.2025