Справа № 358/97/25 Провадження № 2/358/327/25
УХВАЛА

22 квітня 2025 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, клопотання представника позивача - адвоката Яреська Т.В. про поновлення строку на подання доказів та долучення письмових доказів, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про встановлення факту самостійного утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить встановити факт перебування дитини ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ), на утриманні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ).

Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. від 10 лютого 2025 року було прийнято до свого провадження вказану позовну заяву та призначено підготовче судове засідання на 19 березня 2025 року на 11 годину 00 хвилин.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 19 березня 2025 року закрите підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про встановлення факту самостійного утримання дитини, та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 21 квітня 2025 року на 14 год. 30 хв.

21.04.2025 представник позивача адвокат Яресько Т.В. подав до суду клопотання про долучення доказів, а саме копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 06 грудня 2008 року відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації на квартиру АДРЕСА_2 , також просить поновити строк для подачі до суду вказаного доказу.

Вирішуючи клопотання представника позивача про поновлення строку для подання доказів та долучення доказів, суд вважає, що таке клопотання підлягає до задоволення.

Так представник позивача зазначає, що в своєму позові позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 19.02.2013, тобто ще до укладення шлюбу з ОСОБА_3 , позивач прописав її та її сина - ОСОБА_5 до себе в квартиру, де вони разом й проживають понині. В подальшому в цій же квартирі після народження були прописані також спільні діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6 та ОСОБА_6 .

Відповідні докази реєстрації дітей та ОСОБА_3 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 були надані суду разом з позовною заявою.

Водночас, станом на дату подання позову внаслідок хакерської атаки на сайти Національних інформаційних систем (НАІС) та Міністерства юстиції України, що відбулися 19.12.2024 року зазнали атаки та виявились недоступними близько 60 реєстрів в тому числі, але не виключно, Державний реєстр прав на нерухоме майно.

Позивач фізично не мав можливості подати докази того, що він є співвласником зазначеної квартири, оскільки через вищезазначену хакерську атаку на його запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було отримано відповідь про відсутність відомостей про наявність об`єктів нерухомості у власності Позивача.

Після відновлення роботи Державного реєстру прав на нерухоме майно позивач декілька разів звертався до приватних нотаріусів з метою отримання відповідного Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак як вбачається з доданого витягу - в реєстрі відсутня зазначена інформація.

Позивач звернувся до КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», де в порядку черги, 18.04.2025 йому надали копію Свідоцтва про право власності на житло, що знаходилася в матеріалах Технічної справи на квартиру, в якому зазначено, що позивачу належить на праві спільної сумісної власності з матір`ю ОСОБА_7 та братом ОСОБА_8 в рівних долях квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що неподання ним доказу, що підтверджує його право на володіння часткою квартири було зумовлено обставинами, що не залежали від нього, а саме хакерською атакою на державні реєстри, відсутністю інформації в даних державних реєстрах про наявність у нього права власності на квартиру, довготривалим очікування надання копії свідоцтва про право власності в БТІ.

Тому, посилаючись на положення ст.ст. 83, 126, 127 ЦПК України, представник позивача просить визнати причини пропуску строку на подання копії Свідоцтва про право власності на житло - поважними та поновити строк для подання доказів, а саме копії Свідоцтва про право власності на житло. Приєднати до матеріалів справи в якості доказу копію свідоцтва про право власності на житло.

Пунктом 2 та пунктом 6 ч. 1 ст. 43ЦПК України визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам та користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

За змістом положень частини другої та четвертої статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Виходячи з положень ч. 8 ст.83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадків, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх клопотанням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Зазначена норма гарантує «право на суд», одним з елементів якого є право на доступ до суду, тобто право ініціювати судовий розгляд цивільної справи (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golderv. theUnitedKingdom), заява № 4451/70, § 36).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини: від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Надто суворе тлумачення судом процесуальних норм позбавляє позивача, або інших учасників справи права доступу до суду, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, враховуючи наведені норми процесуального закону, практику Європейського суду з прав людини, доводи представника позивача про поновлення строку та долучення до справи вищевказаного доказу, суд приходить до висновку про можливість поновлення представнику позивача процесуального строку для подання доказів та долучення до матеріалів справи: копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 06 грудня 2008 року відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації на квартиру АДРЕСА_2 .

Також суд зауважує, що на даній стадії не здійснюється оцінка доказів. Оцінку належності, допустимості, достовірності долучених доказів судом буде здійснено на стадії ухвалення судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 2, 10, 43, 53, 83, 126, 127, 353-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Поновити представнику позивача адвокату Яреську Т.В. процесуальний строк для подання доказів та долучити до матеріалів цивільної справи № 358/97/25: копію свідоцтва про право власності на житло, виданого 06 грудня 2008 року відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов